№ 201/1650/13-ц
провадження 6/201/51/2018
УХВАЛА

19 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження, витребування виконавчого листа, визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 08 лютого 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Справа слухалася різними судами неодноразово, ухвалювалися та постановлялися різні судові рішення та ухвали.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року було змінено та доповнено пунктом зобовязання передати автомобіль після відшкодування шкоди, в решти рішення районного суду залишено без змін.

Зазначене рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили та судом було видано виконавчий лист по справі.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 26 липня 2016 року звернувся до суду з заявою про виправлення помилок, що, на його думку, були допущені при оформленні виконавчих листів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено в повному обсязі, ухвала набрала законної сили.

23 лютого 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про зупинення виконавчого провадження, витребування виконавчого листа, визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Заявник та представники осіб, що приймали участь у розгляді справи, в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; вказаним, на думку суду, заявник вимоги заяви підтримав, наполягав на них і просив задовольнити в повному обсязі, представник ОСОБА_3 вимоги заяви не визнав, вважав їх безпідставними і просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд заяви без участі вказаних осіб відповідно до ст. 223, 432 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, заявника і інших осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає вимоги заяви не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до положення про Міністерство юстиції України, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання..

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (мешкає за адресою: 53800, м. Апостолово, вул. Леніна, 164, інн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 148/2/97, інн НОМЕР_2) 235 662 грн. 40 коп., а саме спричинену матеріальну шкоду в розмірі 233 824 грн. 40 коп., оплату за проведення експертних послуг в розмірі 800 грн., витрати за послуги СТО в розмірі 1038 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (мешкає за адресою: 53800, м. Апостолово, вул. Леніна, 164, інн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 148/2/97, інн НОМЕР_2) сплачений судовий збір в розмірі 2356, 62 грн.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року вищезазначене рішення суду змінено. Зобовязано ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 автомобіль «Хонда Легенд», реєстраційний номер НОМЕР_3, 2008 року випуску, після відшкодування шкоди у розмірі 233 824, 40 грн. Покладено на ОСОБА_1 всі витрати, повязані з переоформленням права власності. В іншій частині рішення залишено без змін.

14 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 235 662 грн. 40 коп., а саме спричинену матеріальну шкоду у розмірі 233 824 грн. 40 коп., оплату за проведення експертних послуг в розмірі 800, витрати за послуги СТО у розмірі 1038 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 356 грн. 62 коп..

06 грудня 2013 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції відкриті виконавчі провадження ВП № 41100429 та ВП № 41100594 по виконанню виконавчих листів виданих Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 листопада 2013 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року, замінено стягувача ОСОБА_3 у виконавчому провадженні ВП № 41100429 по виконанню рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (мешкає за адресою: 53800, м. Апостолово, вул. Леніна, 164, інн НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Робоча, буд. 148/2/97, інн НОМЕР_2) 235 662 грн. 40 коп., а саме спричинену матеріальну шкоду в розмірі 233 824 грн. 40 коп., оплату за проведення експертних послуг в розмірі 800 грн., витрати за послуги СТО в розмірі 1038 грн. на його правонаступників ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_4), що також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_5), та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНН НОМЕР_2).

На підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий окремий виконавчий лист, який перебуває на виконанні у іншому органі примусового виконання, а саме у Красногвардійському відділ державної виконавчої служби Дніпропетровської міського управління юстиції.

Так, частиною 2 ст. 368 ЦПК України (на той час) визначено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до змісту вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках: 1) якщо його було видано помилково або 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно із ст. 124 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що виконавчий лист № 201/1650/13-ц, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 14 листопада 2013 року на підставі рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 235 662 грн. 40 коп., а саме спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 233 824 грн. 40 коп., оплати за проведення експертних послуг в розмірі 800, витрат за послуги СТО у розмірі 1038 грн., та відповідає вимогам чинного законодавства України, виконавчий лист не було видано помилково, обов'язок боржника за ним існує і не припинено добровільним виконанням, а отже відсутні підстави для зупинення стягнення за виконавчим листом та витребування виконавчого листа, визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також для виправлення помилок у вищевказаному виконавчому листі.

Крім того, заявник вже звертався до суду з заявою в тому числі і про виправлення помилок та описок у вказаних виконавчих документах. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року встановлено, що помилок і описок у вказаних виконавчих листах допущено не було як при їх оформленні, так і при їх видачі чи виконанні. Вказана ухвала набрала законної сили і повинна враховуватися і виконуватися.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 26 липня 2016 року звернувся до суду з заявою про виправлення помилок, що, на його думку, були допущені при оформленні виконавчих листів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року в задоволенні вказаної заяви було відмовлено в повному обсязі, ухвала набрала законної сили.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2017 року і вид 03 листопада 2017 року встановлено факт правильності оформлення і видачі вказаних виконавчих документів і ця обставина вважається доведеною.

Отже рішення суду повинно бути виконаним шляхом передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій державного виконавця, також слід зазначити, що виданий судом виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» і його не було видано помилково, оскільки як зазначено вище частиною 2 статті 368 ЦПК України (чинна на час спірних правовідносин) передбачено видачу виконавчого листа стягувачу за його заяву не залежно від того чи пропушено строк його предявлення до виконання чи ні, а тому не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що його виданого помилково чи інше, в звязку з тим, що зазначене спростовується вище наведеним та не ґрунтується на вимогах закону.

Судом також встановлено, що на даний час рішення суду не виконано, тобто з урахуванням зазначеного існує обовязок боржника, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржником чи іншою особою.

Також не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що виконавчий документ слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що наведені в заяві доводи не дають підстав для висновку, що виконавчий документ слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки його видано помилково та обовязок боржника відсутній у звязку з його припиненням, в звязку з тим, що зазначене не підтверджено належними та допустимими доказами, крім того в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стягувач не повідомляв у встановлений законом строк державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником чи інше, також слід зазначити, що заявник про це у своїй заяві не зазначає та на підтвердження не надає відповідних доказів, а тому передбачених законом підстав для задоволення заяви суду не надано та не встановлено.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є: обовязковість судового рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

На даний момент вказане рішення суду знаходиться на виконанні і підлягає виконанню. За таких обставин відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином суд вважає, що вимоги і про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, зупинення виконавчого провадження та скасування постанови в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

При таких обставинах суд вважає можливим в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження, витребування виконавчого листа, визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 12,13, 18, 76, 77, 81, 84, 258, 259, 260, 352-354, 431, 432, 436, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження, витребування виконавчого листа, визнання виконавчого листа не підлягаючим виконанню і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -