Єдиний унікальний номер 227/1324/18 Номер провадження 22-ц/4804/157/18

Категорія: 26 Номер провадження 22-ц/4804/157/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2018 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:
судді- доповідача: ОСОБА_1,
суддів: Никифоряка Л.П., Гапонова А.В.,
за участю секретаря: Сергєєвої К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля»
на рішення Добропільського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року (під головуванням судді Здоровиці О.В., повний текст рішення складено 24.07.2018 року) у справі № 227/1324/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди,
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він тривалий час працював у небезпечних і шкідливих умовах праці на різних посадах на підприємстві вугільної промисловості ДП» Добропіллявугілля», яке було реорганізоване в ТОВ«ДТЕК Добропіллявугілля».
13.08.2008 року з ним трапився нещасний випадок на виробництві. Висновком МСЕК від 24.02.2009 року йому вперше було встановлено втрату професійної працездатності в 10%. Крім того, висновком МСЕК від 08.06.2017 року йому встановлено втрату професійної працездатності в 55% від профзахворювання та підтверджено 10% втрати професійної працездатності, повязаної з виробничою травмою 13.08.2008 року.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року з ТОВ«ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_2 стягнуто моральну шкоду у сумі 20000 грн..

В апеляційній скарзі ТОВ«ДТЕК Добропіллявугілля» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що допуск представника позивача- Косенко С. до участі в справі було зроблено з перевищенням судом своїх повноважень, оскільки матеріали справи не містять довіреності на підтвердження повноважень представника. А тому його пояснення не могли бути прийнятими та покладеними в основу судового рішення.

07 лютого 2011 року наказом Міністра вугільної промисловості України за №50 припинено діяльність ДП » Добропіллявугілля» шляхом його реорганізації через приєднання до ТОВ«ДТЕК Добропіллявугілля» та утворено ліквідаційну комісію. Станом на 15.12.2017 року згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП » Добропіллявугілля» знаходиться в стані припинення. Оскільки запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи державним реєстратором не внесено, тому правонаступництво фактично не відбулося. Обєм прав та зобовязань, що передаються правонаступнику визначаються у ліквідаційному балансі юридичної особи, що ліквідується чи реорганізується. Такого балансу не складалося,оскільки процедура реорганізації ще не завершена. А відтак ТОВ«ДТЕК Добропіллявугілля» не може бути правонаступником ДП » Добропіллявугілля» та нести зобовязання за нього.

Судом зроблений помилковий висновок щодо правонаступництва.

Судом не враховано, що позивач працював на різних підприємствах. В період з 02.07.2012 року по 30.09.2016 року- 4 роки 2 місяці- позивач працював на ВСП «Шахтоуправління Добропільське» ТОВ«ДТЕК Добропіллявугілля». За цей час він був відсутнім на роботі з різних причин більше одного року.

З урахуванням положень ч.2 ст.1166 ЦК України відсутня вина відповідача у заподіянні моральної шкоди, він допускався до роботи на підставі медичних довідок,виданих лікарською установою.

Судом безпідставно було відхилене клопотання про призначення експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Повноваження його представника були перевірені судом і довіреність міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні він довів, що пошкодженням здоровя йому спричинена моральна шкода. Відповідно до договору оренди цілісного майнового комплексу від 22.12.2010 року орендар(відповідач) виступає правонаступником усіх прав та обовязків орендованого підприємства ДП » Добропіллявугілля».

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.09.2018 року поновлено відповідачеві строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.09.2018 року справу призначено до розгляду з повідомленням сторін на 17.10.2018 року.

У звязку із ліквідацією апеляційного суду Донецької області на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 року №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» та Указу Президента України від 28.09.2018 року №297/2018 «Про переведення суддів», та утворенням Донецького апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на територію,на яку поширювалася юрисдикція ліквідованого суду, передано цивільні справи ліквідованого суду.

08.10.2018 року зазначена цивільна справа надійшла до Донецького апеляційного суду та передана судді-доповідачу згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

В судове засідання зявилися ОСОБА_2 та представник ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»- адвокат ОСОБА_3.

Стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд повно і правильно встановив фактичні обставини по справі, дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві встановлена стійка втрата професійної працездатності у звязку травмуванням та з професійним захворюванням в 65 % та третю групу інвалідності, чим спричинено моральну шкоду, тому відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України роботодавець повинен відшкодувати завдану працівнику моральну шкоду.

Висновок суду підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві ,який стався з працівником відокремленого підрозділу «Шахта»Белицька» ДП «Добропіллявугілля» ОСОБА_2 13 серпня 2008 року.

Висновком МСЕК від 24.02.2009 року позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у звязку із травмуванням в 10%.

Згідно акту про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.05.2017 року,складеного у виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління»Добропільське», органом управління якого є ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» , професійне захворювання у ОСОБА_2 виникло у звязку із тривалою роботою в умовах впливу несприятливих виробничих факторів.

Висновком МСЕК від 08.06.2017 року ОСОБА_2 вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності у звязку із профзахворюванням в 55% та підтверджено 10% від травмування 13.08.2008 року та встановлено третю групу інвалідності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював у відокремленому підрозділі «Шахта» Белицька» ДП «Добропіллявугілля», відокремленому підрозділі «Шахта»Добропільська» ДП «Добропіллявугілля».

На момент встановлення втрати професійної працездатності у звязку із профзахворюванням позивач працював з 02.07.2012 року по 30.09.2016 року в Шахтоуправлінні «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»,звідки наказом №185 від 30.09.2016 року звільнений з роботи за станом здоровя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності у звязку із профзахворюванням, підлягають задоволенню.

Доводи про те, що позивач працював в ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» лише протягом 4 років 2 місяців, із яких був у відпустці та на лікарняних 390 днів, а тому професійне захворювання не міг отримати у відповідача, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки позивач працював з 02.07.2012 року по 30.09.2016 року у ВСП » Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» і саме під час роботи у відповідача йому встановлена втрата професійної працездатності у звязку із профзахворюванням, а тому саме відповідач повинен відшкодовувати спричинену моральну шкоду у звязку із профзахворюванням.

Посилання на те, що відсутня вина позивача в спричинені моральної шкоди,так як позивача допускали до роботи медичні працівники, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок про відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 24.02.2009 року та 08.06.2017 року.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Висновком МСЕК позивачеві встановлено ушкодження здоровя під час виконання трудових обовязків, у звязку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним. Що стосується доводів про відсутність висновку спеціалістів про наявність моральної шкоди, то висновок експертизи щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди для суду не є обовязковим і оцінюється судом разом з іншими доказами та не має заздалегідь встановленого значення відповідно до вимог ст.ст.110,89 ЦПК України.

Посилання на те, що позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, оскільки висновок МСЕК не утримує з цього питання висновків, а тому відсутні підстави для задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що саме по собі ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняє йому моральні та фізичні страждання.

Звертаючись з позовом, позивач зазначив, що йому спричинена моральна шкода,він став інвалідом, відчуває певні труднощі,оскільки обмежений у фізичному навантаженні,позбавлений можливості нормально вести побут , наявність профзахворювання порушує нормальні життєві зв'язки і потребує від позивача докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані позивачем обставини нічим не спростовані.

Посилання на те, що травму позивач отримав в 2008 році під час його роботи вДП «Добропіллявугілля», на сьогодні Підприємство не знято з держаної реєстрації, а тому вимоги повинні бути предявлені саме до цього підприємства, де стався нещасний випадок, судом першої інстанції правильно не прийняті до уваги. Висновок суду підтверджується Наказом Міністерства вугільної промисловості України від 7 лютого 2011 року № 50 «Про припинення діяльності ДП «Добропіллявугілля» на підставі договору оренди від 22.12.2010 року цілісного майнового комплексу державного підприємства «Добропіллявугілля»,укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем та ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», як орендарем, припинено діяльність ДП «Добропіллявугілля», цілісний майновий комплекс якого передано в оренду шляхом приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». Пунктом 5 зазначеного вище наказу встановлено,що

ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обовязків ДП «Добропіллявугілля». Такий висновок суду узгоджується з положеннями ст.ст.12,15Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника відповідача про те, що не наступило правонаступництво, оскільки ДП «Добропіллявугілля» не виключено із державного реєстру, так як в виниклих правовідносинах ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» є правонаступником усіх прав та обовязків ДП «Добропіллявугілля» з моменту укладення договору оренди від 22.12.2010 року, що підтверджено вищезазначеним наказом Міністерства вугільної промисловості України.

Посилання на те, що рішеннями судів по інших справах встановлено, що ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» не є правонаступником ДП «Добропіллявугілля», а тому цей факт не підлягає встановленню в зазначеній справі, є безпідставними, оскільки судові рішення, на які посилається представник, стосуються вирішення спору щодо стягнення пені та заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, заміни сторони у виконавчому провадженні.

Доводи про те, що судом першої інстанції не правильно покладено в основу рішення пояснення представника ОСОБА_2-ОСОБА_4, який не надав в справу довіреності, не впливають на правильність висновків суду. В судовому засіданні згідно протоколу від 16.07.2018 року приймав участь безпосередньо позивач ОСОБА_2, судом була перевірена наявність довіреності представника позивача ОСОБА_4. В основу рішення судом покладено не пояснення представника ОСОБА_2-ОСОБА_4, а встановлені судом обставини та докази, які підтверджують ці обставини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 45000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду від 17 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18.10.2018 року.

Судді: Новікова Г.В.

ОСОБА_5

ОСОБА_6