Провадження № 2/161/887/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, --

В С Т А Н О В И В :

09 листопада 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 22 червня 2007 року між нею та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано майно міні-ковбасний цех, що знаходиться за адресою: вул. Кленова, 5а, с. Баїв, Луцького району Волинської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,936 га, і належать їй на праві власності. В подальшому, іпотекодержателем вказаного майна стало ОСОБА_5 «ФК»Позика». У 2017 році їй стало відомо про те, що 24 липня 2017 року відповідач ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 «ФК»Позика» належне їй нерухоме майно міні-ковбасний цех, що знаходиться за адресою: вул. Кленова, 5а, с. Баїв, Луцького району Волинської області. Даний договір купівлі-продажу позивач вважає недійсним, мотивуючи це тим, що укладення договору купівлі-продажу є недобросовісною та несправедливою реалізацією належного їй майна, оскільки останнє було фактично продано бенефіціарному власнику ОСОБА_5 «ФК»Позика» ОСОБА_4 Окрім того, вартість майна зазначена у спірному договорі суттєво занижена, при цьому навіть беручи її до уваги, розмір заборгованості є набагато меншим від вартості реалізованого предмету іпотеки. В порушення умов договору іпотеки, будь-яких повідомлень про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на її адресу не надходило. Вищевказані обставини є беззаперечною підставою для визнання такого договору недійсним.

У звязку з наведеним, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.07.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 9810.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 «ФК»Позика» в судове засідання не зявився. У поданих до суду письмових запереченнях просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що твердження позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки законодавство України передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, без будь-якого обмеження, крім того, повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя 27 лютого 2017 року було направлено ТОВ «Фінансова компанія «Позика» на адресу ОСОБА_7, і одержано 07.03.2017 нею особисто, про що свідчить відповідна відповідь поштового звязку. Що стосується вартості реалізованого предмету іпотеки, то представник відповідача ОСОБА_5 «ФК»Позика» просить суд взяти до уваги ту обставину, що ними було замовлено відповідну оцінку та, що будь-яких доказів того, що зазначена вартість нерухомого майна є набагато вищою, позивачем та її представником до суду не надано.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ОСОБА_2 та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано майно: міні-ковбасний цех, що знаходиться за адресою: вул. Кленова, 5а, с. Баїв, Луцького району Волинської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,936 га, і належать на праві власності ОСОБА_2 (а.с.6-8).

Вищевказаний договір іпотеки було укладено на виконання грошових зобовязань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 червня 2007 року та за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 червня 2007 року.

Разом з тим, Договором про відступлення прав вимоги №1 від 28.11.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №4206, та Договором про відступлення прав за договорами іпотеки від 20.12.2016 року, зареєстрованим в реєстрі за №1160, доводиться та обставина, що всі права іподекодержателя за договором іпотеки від 22.06.2007 року укладеним з ОСОБА_2 перейшли 20.12.2016 року до ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Позика» (а.с.а.с 87-88, 93-94).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.06.2003 року № 898-IV «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктами 2.1., 4.1., 4.2. договору іпотеки від 22.06.2008 року було передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у договорі іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Крім того, п. 5.1. іпотечного договору передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2009 року, яке набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, солідарно, на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 червня 2007 року, в сумі 157745,27 грн. доводиться та обставина, що зі сторони позивача має місце неналежне виконання зобовязання взятого на себе зобовязання (а.с.9)

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем ОСОБА_2 не заперечується той факт, що вказана заборгованість на даний час є непогашеною.

Реалізуючи передбачене право, 24 липня 2017 року між ОСОБА_5 «ФК «Позика» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу міні-ковбасного цеху, що знаходиться за адресою: вул. Кленова, 5а, с. Баїв, Луцького району Волинської області (а.с.5).

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як на підставу недійсності вищевказаного договору купівлі-продажу позивач посилається на те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки покупцем виступає ОСОБА_4, який є бенефіціарним власником ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Позика», однак такі твердження суд вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якою передбачано право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, без будь-якого обмеження щодо кола осіб, які можуть виступати покупцем предмета іпотеки.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача в тій частині, що їй, як іпотекодавцю, ОСОБА_5 «ФК «Позика» не було надіслано повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, шо є грубим порушенням як вимог Договору іпотеки, так і вимог Закону України «Про іпотеку».

Вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки стороною відповідача ОСОБА_5 «ФК «Позика» надано докази, які підтверджують, що ОСОБА_5 «Фінансова компанія «Позика» 27 лютого 2017 року направило на адресу ОСОБА_2 повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, листом №190. Згідно відповіді директора «Укрпошти» ОСОБА_10 від 29.05.2017 року №07-9-499, вказаний лист, який пересилався за адресою: вул. Кленова, 5, с. Баїв, Луцького району Волинської області, на імя ОСОБА_2 було отримано останньою особисто 07.03.2017 року (а.с.108-112).

Щодо доводів позивача про те, що дійсна вартість міні-ковбасного цеху є набагато більшою ніж вказана у договорі купівлі-продажу, і що під час укладення оскаржуваного договору Іпотекодержателем не дотримана вимога абз. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Ч.6 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

На виконання вказаних вимог, ОСОБА_5 «ФК «Позика» в травні 2018 року звернулося до субєкта оціночної діяльності ТОВ «Меркурій Партнерс» з метою визначення ринкової вартості міні-ковбасного цеху, що знаходиться за адресою: вул. Кленова, 5а, с. Баїв, Луцького району Волинської області.

Згідно висновку про вартість обєкта незалежної оцінки, складеного 06.05.2018 року, ринкова вартість обєкта міні-ковбасний цех, що розташований на земельній ділянці площею 0,936 га за адресою: вул. Кленова, 5а, с. Баїв, Луцького району Волинської області, становить 200000 грн.(а.с.131-136).

Тобто, ОСОБА_5 «ФК «Позика», як іпотекодержателем, при укладенні спірного договору дотримано вимоги закону, доказів того, що вказана вартість не відповідає звичайним цінам на цей вид майна стороною позивача не подано.

Відповідно до статтей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких правових підстав для визнання договору купівлі-продажу від 24.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 9810, недійсним.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що передавши майно в іпотеку і надаючи свою згоду на позасудовий спосіб його реалізації, позивач не могла не усвідомлювати того, що предмет іпотеки може бути відчужено, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятого на себе основного зобов'язання і, що в разі реалізації іпотекодержателем цього майна, вона втратить статус власника.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267 ЦПК України, на підставі ст.ст. 4, 10, 11, 13, 16, 202, 203, 215, 234, 717 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.09.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій