АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1367/18Головуючий по 1 інстанції Троян Т.Є.
Категорія: 30 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Василенко Л.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - держава Україна в особі:

- Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області;

- відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області;

- Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області;

особи, які звернулася з апеляційними скаргами:

- Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області;

- відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області та відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2018 року у складі судді Троян Т.Є., -:

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області, Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Золотоніського міськрайонного суду від 08.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду, позов ОСОБА_5 до УПСЗН Золотоніської міської ради, ГУПСЗН Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення грошової допомоги було задоволено частково. Визнано протиправною дії ГУПСЗН Черкаської обласної державної адміністрації щодо непроведення перерахунку та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня 2011 року та зобов'язано виплатити вказану допомогу.

Станом на день звернення із даним позовом до суду зазначене рішення суду не виконано державними органами, а тому, вказаною бездіяльністю позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Розмір заподіяної матеріальної шкоди, яка полягає у невиплаті допомоги, яка передбачена ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» становить 4 095,00 грн., розмір моральної шкоди, з урахуванням практики Європейського суду становить 64 000 гривень.

Позивач просив суд стягнути з держави Україна в особі ГУ Державного казначейства України у Черкаській області 4 095 грн. матеріальної шкоди та 64 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 13 червня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ГУ Державної казначейської служби України в Черкаській області - Ярош С.В. про закриття провадження у справі.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 4095 гривень та моральну шкоду в розмірі 64000 гривень, а всього - 68 095 гривень.

Дане рішення вмотивоване тим, що в розумінні ст.22 ЦК України позивачу заподіяна матеріальна шкода, розмір якої відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» становить 4095 грн. (911х5)-460).

Крім того, внаслідок тривалого безпідставного невиконання рішення суду та невиплати коштів позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях через неможливість отримання та розпорядження належним йому за рішенням суду майном - грошовими коштами, душевних хвилюваннях у зв'язку з невизначеністю у часі реального виконання рішення суду від 8 листопада 2011 року, що змусило його до необхідності змін в організації його життя з метою знаходження часу та можливостей для тривалого захисту порушеного права шляхом неодноразових звернень за захистом своїх прав до суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скарга обґрунтована тим, що в Головного управління, як у боржника за судовим рішенням, відсутні повноваження по стягненню коштів з Державного бюджету України на користь позивача. Натомість Державна казначейська служба України, що має такі повноваження, не є відповідачем у даній справі.

Законодавством розмежовано компетенцію держаних органів щодо їх виконання: рішення зобов'язального характеру виконується органами ДВС в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження», а рішення про стягнення коштів виконується виключно органами Казначейства.

Отже, на думку скаржника, суд першої інстанції припустився помилки, визначивши у рішенні, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року передбачено стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на користь позивача одноразову щорічну допомогу.

На час розгляду справи виконавчі документи стосовно виконання постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2011 року по справі № 2-а-7699/2011 щоквартальними актами приймання - передавання до Головного управління від органів ДВС не передані. Тобто, поставити на облік і виконати вищезазначену постанову суду Головне управління не має можливості у зв'язку з її відсутністю.

Тривале невиконання рішення суду сталося не звини Головного управління, а у зв'язку з тим, що виконавчі документи по справі № 2-а-7699/2011 на суму 4095,00 грн. до органів Казначейства не надходили.

Щодо завданої суми моральної шкоди, то скаржник зазначив, що позивач не довів обсяг своїх моральних страждань, через невиконання рішення суду, а сума 64000 грн., що визначена судом як розмір моральної шкоди є необґрунтованою та завищеною, оскільки в 1562,8 рази перевищує загальну суму заборгованості за рішенням суду.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області, в якій зазначив про безпідставність доводів скаржника про те, що той є неналежним відповідачем у даній справі, посилаючись на те, що відповідачами у справах про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця є відповідний орган ДВС, до складу якого входить державний виконавець та відповідний територіальний орган Державного казначейства України про що зазначено в п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».

Крім цього, як при розгляді справи в суді першої інстанції так і при зверненні з апеляційною скаргою відповідачем не заперечується, а навпаки підтверджується факт невиконання рішення Золотоніського міськрайонного суду, що є порушенням ст. 124 Конституції України, параграфу 1 статті 6 і 13 Конвенції та статті 1 Протоколу № 1.

У своїй апеляційній скарзі ГУ ДКС України в Черкаській області підтверджує, що державним виконавцем не було вчинено дій, передбачених механізмом виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений у Порядку, затвердженому постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845. Вказаним Порядком передбачене безспірне списання коштів для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів Казначейством на підставі поданих органом Казначейства або керівником органу ДВС документів та відомостей.

У разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу ДВС подає Казначейству протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, незважаючи на це, ні державним виконавцем ні начальником відділу не проведено будь-яких дій у відповідності до ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що підтверджується апеляційною скаргою ГУДКСУ у Черкаській області.

Посилання в апеляційній скарзі, що повідомлення від 25.05.2016 року № 2.4/12239, яким постанова Золотоніського міськрайонного суду від 08.11.2011 року внесена до реєстру за № 51241498 та виконавчі документи від органів ДВС до органів Казначейства не передані, доводить факт недотримання органами ДВС Порядку № 440 затвердженого постановою КМ України від 03.09.2013 року.

Підставами для відшкодування шкоди внаслідок невиконання рішення суду протягом тривалого часу, є як національне законодавство так і міжнародне законодавство, що правомірно було застосовано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення.

Також ОСОБА_5 у відзиві зазначає, що скаржник вказує на відсутність підстав саме його обов'язку на відшкодування моральної шкоди, однак при цьому ним не враховано, що відповідачем у дані справі є держава Україна, яка представлена в особі відповідачів, тому обов'язок про відшкодування шкоди покладений саме на державу (судом було стягнуто шкоду саме з Державного бюджету України, а не з ГУДКУ в Черкаській області).

Щодо підсудності даної справи, то ОСОБА_5 зазначив, що предметом позовних вимог є стягнення шкоди заподіяної тривалим невиконанням рішення суду, а не оскарження дій чи бездіяльності державних органів, тому юрисдикція адміністративних судів не поширюється на дані правовідносини.

Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції з апеляційною скаргою звернувся до суду Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області в якій просив суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2018 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Скарга обгрунтована тим, що застосування практики Європейського суду з прав людини, при ухваленні рішення судом першої інстанції щодо розрахунку моральної шкоди ОСОБА_5 у сумі 64000 грн., є безпідставним. Оскільки рішення Верховної Палати Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» про вилучення Європейським судом зі свого реєстру є рішенням, яке відповідно до законодавства України не підлягає виконанню.

Судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення підтверджено належністю повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою (щодо зобов'язання здійснити нарахування) від 25.05.2016 року №2.4/12239, постанову № 2а-7699/11 від 08.11.2011 року прийнято до першої черги задоволення вимог, відповідно до п. 8 постанови КМУ «Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою» № 440 від 03.09.2014 року.

Тому скаржник зазначає, що ОСОБА_5 отримає кошти у порядку визначеної черговості задоволення вимог. А суд першої інстанції необґрунтовано ухвалив рішення щодо задоволення матеріальної шкоди у сумі 4095,00 грн., таким чином збільшивши удвічі суму виплати, що суперечить чинному законодавству.

ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області. В якому зазначив, доводи скаржника, що дії держаного виконавця були направленні на повне та фактичне виконання рішення суду, спростовуються наступним.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, визначений у Порядку, затвердженому постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845. Даним порядком визначено безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих органом Казначейства або керівником органу ДВС документів та відомостей.

У разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу ДВС подає Казначейству протягом 10 днів з дня складання державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Проте, незважаючи на це, ні державним виконавцем ні начальником відділу не проведено будь-яких дій у відповідності до ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Скаржником не було спростовано факт невиконання рішення суду по справі № 2-а-7699/11, а навпаки підтверджено.

Розмір моральної шкоди відповідає принципу справедливості сформованому у пілотній справі «Юрій Миколайович Іванов проти України».

Щодо стягнення судом матеріальної шкоди, то рішення в цій частині є правомірним, оскільки постанова Золотоніського міськрайонного суду від 08.11.2011 року носить зобов'язальний характер (зобов'язати здійснити виплату передбачену законом), а стягнення даної суми не відбувалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, постановою Золотоніського міськрайонного суду від 08.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2013 року позов ОСОБА_5 до УПСЗН Золотоніської міської ради, ГУПСЗН Черкаської обласної державної адміністрації про стягнення грошової допомоги було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність щодо непроведення перерахунку та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня 2011 року у відповідності до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» - 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка визначена ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за відповідний період 2011 року, з урахуванням проведених за цей період виплат.

25 грудня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області Цьопою Б.А. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП 39514594).

Постанова державного виконавця мотивована тим, що відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державні органи, державні підприємства, установи, організації, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Порядок виконання даних рішень органами державної виконавчої служби визначений Постановою Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014 року «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою». Оскільки виконавчий документ був виданий до 01.01.2013 року, він підлягає виконанню у відповідно до вимог вказаних нормативних документів.

25 травня 2016 року на адресу позивача скеровано повідомлення Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою. Дані про рішення суду внесено 25.05.2016 року до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

Відповідно до акту від 12.01.2018 року проведена процедура знищення виконавчих проваджень, завершених у 2014 році, через закінчення трирічного строку їх зберігання. Виконавче провадження №39514594 зазначено в акті від 12.01.2018 року за №1270.

Судом першої інстанції встановлено, та не спростовується доводами апеляційних скарг, що постанова Золотоніського міськрайонного суду від 08.11.2011 року не виконана.

Відповідно до повідомлення про прийняття до обліку рішення, виконання якого гарантується державою рішення суду №2а-7699/11 від 08.11.2011 року на користь позивача прийнято до першої черги задоволення вимог.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

На підставі ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6 судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п.17 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Державної казначейської служби України.

Таким чином, територіальні органи Державної казначейської служби України не уособлюють собою державу Україна, а рахунки, які відкриті виключно для забезпечення їх діяльності, не уособлюють собою Державний бюджет України.

Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади або органами місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством.

Враховуючи, що позовні вимоги заявлені про стягнення за рахунок Державного бюджету України, а казначейське обслуговування бюджетних коштів забезпечує Державна казначейська служба України (Казначейство), яка є центральним органом виконавчої влади і має повноваження безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду, то саме цей орган має бути залучений до участі у справі належним відповідачем.

Стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою щодо відшкодування шкоди, тому обов'язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди, має бути Державна казначейська служба України.

Вбачається, що ОСОБА_5 звернувся з даним позовом до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаської області, як до одного з відповідачів, який не займається виконанням рішень про стягнення коштів з державного бюджету, а тому не є належним відповідачем у даній справі.

В ході розгляду справи в суді Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаської області доводило те, що воно не є належним відповідачем у справі, що є підставою для відмови в позові.

До цього також зводяться і доводи апеляційних скарг.

Колегія суддів погоджується з даними доводами скарг, виходячи з вищезазначеного та наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залучення співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу роз'яснялося право заявляти клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, а також попереджено про наслідки невчинення процесуальних дій щодо заміни неналежного відповідача, однак своїм правом щодо заміни неналежного відповідача ОСОБА_5 не скористався.

З позовної заяви також вбачається, що позивач просить стягнути з держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаської області матеріальну та моральну шкоду.

Клопотань позивача про заміну неналежного відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаської області належним відповідачем - Державною казначейською службою України до суду не надходило.

Суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача за власною ініціативою.

Цивільним процесуальним кодексом України в суді апеляційної інстанції така заміна також не передбачена.

А тому, з урахуванням заявлених позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаської області, як до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із відповідною позовною заявою до належного відповідача.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області та апеляційна скарга відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області підлягають до задоволення, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2018 року у даній справі - до скасування, та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області та апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 червня 2018 року у даній справі - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова