Постанова
Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 686/8961/17-ц

провадження № 61-34647св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач виконавчий комітет Хмельницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2017 року у складі судді Палінчака О. М. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Купельського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Хмельницької міської ради (далі ВК Хмельницької міської ради), у якому просив зобов`язати розглянути питання про забезпечення його житлом для постійного проживання або отримання ним грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.
Позовна заява мотивована тим, що з 21 травня 1992 року він як військовослужбовець, що звільнений в запас, перебуває на квартирному обліку.
Всупереч пункту 45 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» його та членів його сім`ї не забезпечено житлом. Просив позов задовольнити.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач, як особа, яка перебуває на квартирному обліку, не наділений переважним правом на забезпечення жилим приміщенням поза чергою, перед іншими особами, які мають право на позачергове одержання житла.
У вересні 2017 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач перебуває на обліку у пільговому списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Житлове приміщення повинно бути надане виконавчим комітетом Хмельницької міської ради у першу чергу, але не пізніше ніж у тримісячний строк з дня прибуття до обраного в установленому порядку місця проживання. З 1992 року позивачу не пропонувалось ані житла, ані грошової компенсації на його купівлю.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 05 червня 2018 року справу № 686/8961/17-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у ВК Хмельницької міської ради з 21 травня 1992 року, включений до списку на позачергове отримання житла за № 47, як військовослужбовець запасу.

Позивач разом із дружиною проживають та зареєстровані в гуртожитку по АДРЕСА_1 , де займають дві кімнати площею 34,3 кв.м.
З метою отримання належного йому житла ОСОБА_1 звернувся до ВК Хмельницької міської ради.

Листом від 02 березня 2017 року № Т-403У-17 відділ обліку та розподілу житлової площі ВК Хмельницької міської ради, посилаючись на Порядок забезпечення військовослужбовців житлом згідно з чергою квартирного обліку, повідомив, що житлове питання його сім`ї буде вирішено згідно черговості в пільговому списку при наявності квартир для даної категорії пільговиків.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (частина перша статті 43 ЖК України).
Згідно із пунктами 29, 32 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Оскільки переважного права ОСОБА_1 на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків для ветеранів військової служби, які потребують поліпшення житлових умов, встановлено не було, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат