Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 201/3559/17

провадження № 61-22616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року у складі судді Антонюка А. А. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою дитиною батьком, який мешкає окремо від дитини, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що з 04 серпня 2012 року позивач та відповідач перебувають в шлюбі, у цьому шлюбі вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні стосунки в них з дружиною не склалися, в сім'ї стали виникати непорозуміння і з грудня 2016 року вони припинили спільне проживання, перестали вести спільний бюджет та повністю припинили сімейно-шлюбні відносини, наміру відновлювати подружні відносини та проживати разом не мають, їх неповнолітня дитина залишилася проживати з матір'ю.

Оскільки самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися з питаннями спільної участі в вихованні і утриманні їх дитини постало питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх неповнолітньою дитиною батьком, який проживає окремо від дитини, так як, на думку позивача, відповідач перешкоджає йому в цьому.

У добровільному порядку це вирішено не було. Дитина росте і у позивача виникли нові обставини і питання щодо участі в вихованні та утриманні дочки, тому і було заявлено цей позов.

Просив суд ухвалити рішення про усунення перешкод з боку відповідача щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою дитиною батьком, який проживає окремо від дитини (тобто позивачем): дозволити батьку бачитись із дочкою в певні ним визначені часи і дні, при цьому щоб батько мав можливість проводити всі свята та дні народження з дитиною, забирати дитину з сторонніми особами як свідками з метою унеможливлення конфліктів, зобов'язати відповідача повідомляти батька про своє місце знаходження з дитиною, встановити право позивача спільно із матір'ю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини, в тому числі відвідувати дитячий садок, виїжджати з дочкою на відпочинок, разом відвідувати різноманітні культурні заходи, знати адресу проживання дитини та інше.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 з боку ОСОБА_5 в спілкуванні з їх неповнолітньою дитиною та визначено спосіб участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні його дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено порядок спілкування з дочкою, а саме: кожної другої та четвертої суботи місяця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері цієї дитини в місцях, які відповідають віку дитини.

Зобов'язано матір дитини у разі зміни місця проживання завчасно повідомляти батька дитини про нове місце проживання дитини.

Дозволено ОСОБА_4 спільно із матір'ю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини, в тому числі відвідувати дитячий садок, проводити свята, виїжджати із дочкою на відпочинок, разом відвідувати різноманітні культурні та освітні заходи.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою дитиною батьком, який проживає окремо від дитини, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням доказів у їх сукупності, наявної конфліктної ситуації, що виникла між батьками, враховуючи вік, стан здоров'я та інтереси дитини, принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні його дочки та вважав за доцільне визначити спосіб участі батька (позивача) у вихованні та спілкуванні з дочкою у вигляді систематичних побачень: кожної другої та четвертої суботи місяця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері дитини в місцях, які відповідають віку дитини та зобов'язав матір дитини у разі зміни місця проживання завчасно повідомляти батька дитини про нове місце проживання дитини, а також дозволив ОСОБА_4 спільно із матір'ю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини. Зазначений порядок спілкування позивача з дочкою не буде порушувати режим малолітньої дитини, відпочинок малолітньої дитини, сталий уклад життя сторін, відповідатиме інтересам дитини та не суперечитиме законним інтересам позивача і відповідача.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та надав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін. Визначений судом порядок побачень позивача з дочкою відповідає віку дитини, не буде порушувати режим дня малолітньої ОСОБА_6, відповідає її інтересам та не порушує права сторін, як батьків.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що справа розглянута без участі органу опіки та піклування; суди не взяли до уваги доводи відповідача щодо віку дитини, режиму її життя та розпорядку дня, стан здоров'я та спеціального харчування; дійшли висновків, які не відповідають дійсним обставинам; дозволили позивачу виконувати його батьківські обов'язки та не врахували, що позивач не сплачує аліменти.

У червні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Суд встановив, що сторони з 04 серпня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, у якому мають неповнолітню дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейні стосунки в подружжя не склалися, почали виникати непорозуміння і з грудня 2016 року сторони припинили спільне мешкання, перестали вести спільний бюджет та повністю припинили сімейно-шлюбні відносини, намір відновлювати ці подружні відносини та проживати разом відсутній, їх неповнолітня дитина залишилася проживати з матір'ю.

Самостійно і добровільно сторони не можуть визначитися з спільною участю у вихованні та утриманні спільної дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з їх неповнолітньою дитиною батька, який мешкає окремо від дитини.

У добровільному порядку питання не вирішене. Із зростанням дитини у позивача виникли нові обставини і питання щодо участі в вихованні та утриманні дочки, тому ним заявлено цей позов про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою дитиною батьком, який мешкає окремо від дитини.

Згідно з висновком Виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 22 травня 2017 року № 82/05-38, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок побачень ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким чином: друга та четверта субота місяця з 10-00 год. до 13-00 год. у присутності матері дитини в місцях, які відповідають віку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (стаття 141 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Установивши, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з донькою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав щодо реалізації батьківських прав позивача у судовому порядку. Встановлений органом опіки та піклування порядок спілкування батька з дитиною є обґрунтованим, справедливим і таким, що відповідає інтересам дитини та не порушує принципу рівності обох батьків у питаннях виховання дитини.

Доводи касаційної скарги про те, що справа розглянута без участі органу опіки та піклування є безпідставним, оскільки Управління-служба в справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради є третьою особою у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги доводи відповідача щодо віку дитини, режиму її життя та розпорядку дня, стану здоров'я та спеціального харчування; дійшли висновків, які не відповідають дійсним обставинам не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами та мотивами, викладеними у судових рішеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик