Провадження №22-ц/772/266/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач :Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2018 рокуСправа № 127/14585/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/14585/17 за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та визнання недійсним рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року,

встановила:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» і Вінницької міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення, оформленого протоколом від 16 грудня 1997 року №6 спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» ОСОБА_4 зі складом сім'ї 6 чоловік було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в яку останні вселилися у встановленому законом порядку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, а в квартирі продовжує проживати позивач із своєю сім'єю. В червні 2017 року від представників Державної виконавчої служби України йому стало відомо, що на квартиру, яка знаходиться в його користуванні, звернуто стягнення за зобов'язаннями ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва», за яким на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 470 від 26 грудня 1998 року визнано право власності на спірну квартиру та видано свідоцтво про право власності від 02 лютого 1999 року.

Вважає таке рішення незаконним, оскільки ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» порушило вимоги ст. 53 ЖК України, не повідомивши виконавчий комітет про те, що квартира перебуває в користуванні сім'ї ОСОБА_4, що в свою чергу дало змогу зареєструвати право власності на квартиру за відповідачем.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1611 від 26 грудня 1998 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 02 лютого 1999 року на квартиру АДРЕСА_1 видане ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2017 року неналежного відповідача Вінницьку міську раду замінено на належного відповідача - виконавчий комітет Вінницької міської ради.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 грудня 1998 року №1611 в частині визнання співвласником сумісної часткової власності ВАТ Вінницьке управління механізації і автотранспорту квартири АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 02 лютого 1999 року НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги пропуск позивачем строку позовної давності на звернення з такими вимогами, оскільки з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач повинен був обізнаний про свої майнові права та про зареєстроване право власності. Крім того суд не встановив достовірність протоколу №6 від 16 грудня 1997 року, який складений від імені неіснуючої особи - орендного підприємства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту», а фактичною датою складання протоколу є 22 січня 2001 року, а також неправильно витлумачив п. 2.4 Договору-зобов'язання від 19 грудня 1997 року, укладеного між ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» і ОСОБА_4, за умовами якого товариство залишало за собою право розподілити квартиру між іншими своїми працівниками на власний розсуд. Ці недоліки і стали підставою для нерозподілення квартири №76 відповідно до рішення Вінницької міської ради від 25 червня 1998 року за №855. Водночас при вирішенні питання про розподіл квартир на підставі заяви ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» №325 від 25 серпня 1998 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради були досліджені всі необхідні документи, на підставі яких було прийнято правомірне рішення про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем.

В судовому засіданні представник ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» адвокат Майданевич Л.О. вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Тюркін О.С. проти апеляційної скарги заперечили, просили суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від виконавчого комітету Вінницької міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача, при вирішенні справи покладались на розсуд суду.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 вересня 1997 року між ВАТ «Вінницький постійно-діючий будівельний поїзд №4» як замовником та ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» як дольовиком укладено договір №34 предметом якого було завершення будівництва 108-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, за умовами якого замовник зобов'язувався виділити дольовику - ВАТ Вінницькому УМІА одну двокімнатну квартиру за АДРЕСА_1, а дольовик зобов'язувався повести повний розрахунок за вартість квартир після закінчення будівництва.

Пунктом 4.2 зазначеного договору визначено додаткові умови, відповідно до яких дольовик має укласти договір-зобов'язання з працівником підприємства, який отримуватиме квартиру в указаному будинку, на виконання своїми силами робіт по оздоблюванню квартири, влаштуванню лінолеумної підлоги, встановленню газових плит, змішувачів води для ванн та мийниць посуду, виконання яких не входить у вартість квартири (а.с. 115).

На підставі рішення спільного засідання адміністрації і профкому орендного підприємства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту», оформленого протоколом №6 від 16 грудня 1997 року, на порядку денному якого було розподілення житла в другій блок-секції 108 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, вирішено виділити двокімнатну квартиру за №76 сім'ї водія ОСОБА_4, який рахується на квартирному обліку під №5 загальної черги, склад сім'ї 6 чоловік, проживає в 2-х кімнатній квартирі 23,69 кв.м. по АДРЕСА_3, без зняття з квартирного обліку (а.с.5-6).

До складу сім'ї ОСОБА_4 входили: дружина ОСОБА_7, син ОСОБА_2, син ОСОБА_8, син ОСОБА_9, дочка ОСОБА_10 (а.с.7, 8, 9, 10, 11).

19 грудня 1997 року між ВАТ «Управління механізації і автотранспорту» та ОСОБА_4 було укладено Договір-зобов'язання за умовами якого підприємство виділяє ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та через відсутність коштів підприємства, ОСОБА_4 виконує власними силами та із своїх матеріалів наступні види робіт: чистове оздоблення стін та стелі, масляне фарбування столярних виробів та плінтусів, труб і радіаторів; заливання підлоги; встановлення металічних виробів (дверних замків, ручок, засувок); газових плит; змішувачів до раковин та ванної (а.с.12).

17 листопада 1998 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Вінницягаз» укладено договір №802 про поставку природного газу за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з договором № 216901 від 01 грудня 2005 року ОСОБА_4, як наймачеві (власнику) квартири та членам його сім'ї, а також іншим особам, які фактично проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 надаються послуги з водо-, теплопостачання, за які останні зобов'язуються своєчасно здійснювати оплату (а.с.15).

Крім того, 04 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та МКП «ЖЕК-21» був укладений типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.17).

12 листопада 2009 року між ОСОБА_4 та МКП «ЖЕК-5» укладено договір про надання житлово-комунальних послуг (а.с.18).

13 січня 2011 року МКП «ЖЕК №5» на ім'я ОСОБА_4 відкрито особовий рахунок НОМЕР_2 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13,15).

На підставі вищевказаних договорів здійснювалася оплата за надані послуги за квартиру за період з 2002 року по теперішній час (а.с.20-34).

Відповідно до акта від 19 грудня 2010 року, складеного мешканцями будинку по АДРЕСА_1, затвердженого начальником МКП ЖЕК-№5 Цимбалюк І., ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_8 проживають по АДРЕСА_1 з 1998 року (а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.36).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 червня 1998 року №855 затверджено, зокрема спільні рішення адміністрацій та профспілкових комітетів ВАТ «Управління механізації і автотранспорту» про надання квартир та відповідно до пунктів 3, 4 рішення визнано співвласниками та власниками квартир в 72 квартирах ІІ пускового комплексу в 108 квартирному житловому будинку АДРЕСА_1 підприємства, організації та громадян, а решту квартир, що складає 8764/10000 частки будинку зобов'язано передати на баланс ЖЕК-21 і зареєструвати за міською радою як державну власність.

Відповідно до списку громадян на заселення жилого будинку на 72 квартири по АДРЕСА_1, що є додатком до рішення виконкому Вінницької міської ради № 855, квартира №76 , загальною площею 49, 1, жилою - 27, 8 кв.м. не розподілена (а.с. 112).

25 серпня 1998 року ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» звернулося до голови виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою №325 про видачу свідоцтва про право власності на квартири №76 та №78 в 108 квартирному житловому будинку по АДРЕСА_2, оскільки відповідно договорів №70 від 14 грудня1997 року і №34 від 01 вересня 1997 року ВАТ «Управління механізації і автотранспорту» ці квартири були придбані за кошти підприємства (а.с.113).

На підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 грудня 1998 року №1611 ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» визнано співвласником сумісної часткової власності в 108-квартирному житловому будинку АДРЕСА_1 на квартири 76 та 78 та видано свідоцтво про право приватної власності на житло НОМЕР_1 від 02 лютого 1999 року на квартиру АДРЕСА_1. (а.с.74, 130).

Вищевказане свідоцтво зареєстровано КП «ВМБТІ» 02 листопада 2010 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.76).

За змістом статей 6, 9 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно із ст. 42 ЖК УКРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст. 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно пп.1 п.60 Правила обліку, затверджені адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом списки осіб, яким надаються жилі приміщення, не пізніше як за місяць до здачі будинку в експлуатацію надсилаються виконавчому комітетові Ради народних депутатів, на території якої знаходиться це підприємство, установа, організація.

Згідно з п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 14 ЖК УРСР виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими

актами законодавства Української РСР, на території області (міста республіканського підпорядкування): здійснюють контроль за станом та експлуатацією відомчого житлового фонду, вживають заходів до передачі його до відання місцевих Рад; здійснюють контроль на підприємствах, в установах організаціях за станом обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (стаття 41), а також за правильністю розподілу жилих приміщень.

В порушення вищевказаних норм, ВАТ УМІА подаючи на затвердження виконавчого комітету Вінницької міської ради спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету та списки громадян на заселення житлового будинку по АДРЕСА_1, не повідомило, що квартира №76 в цьому будинку вже була розподілена сім'ї ОСОБА_4 в складі сім'ї із шести осіб, а також, що відповідно до умов договору від 01 вересня 1997 року №34 було укладено договір-зобов'язання від 19 грудня 1997 року про виконання ОСОБА_4, робіт необхідних для заселення квартири.

В подальшому, звертаючись до виконавчого комітету Вінницької міської ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності на квартиру, ВАТ УМІА також не повідомила про ці обставини, внаслідок чого відповідачем було отримано свідоцтво про право власності на квартиру, яка перебувала у безстроковому користуванні сім'ї ОСОБА_4

Згідно із п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, перелік яких не є вичерпним.

Згідно із ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що квартира була виділена сім'ї ОСОБА_4 на загальних підставах, оскільки на засіданні адміністрації та профкому питання про надання квартири з інших підстав не вирішувалось.

Заселення квартири АДРЕСА_1 сім'єю ОСОБА_4 відбулося відповідно до спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ УМІА та договору-зобов'язання від 19 грудня 1997 року.

Доводи відповідача про те, що протокол №6 від 16 грудня 1997 року є недопустимим та недостовірним доказом у справі спростовується сукупністю доказів, досліджених у справі, зокрема, договором №34 від 01 вересня 1997 року, договором-зобов'язанням від 19 грудня 1997 року, обставинами вселення і проживання сім'ї ОСОБА_4 у зазначеній квартирі з 1998 року, договором найму, договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Водночас порушення відповідачем ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» вимог ст. 52 ЖК України щодо наступного повідомлення виконавчого комітету Вінницької міської ради не є підставою позбавлення позивача права на безстрокове користування спірною квартирою, виділеною у встановленому законом порядку.

Набуття ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» права власності на спірну квартиру відбулося з порушенням права ОСОБА_2 та членів його сім'ї на постійне проживання у спірній квартирі.

Доводи відповідача про те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив п. 2.4 Договору-зобов'язання від 19 грудня 1997 року, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Управлінням механізації і автотранспорту», який надавав право товариству перерозподілити квартиру на власний розсуд між іншими працівниками підприємства є необґрунтованими.

Так зокрема в пунктах 2.1, 2.3 вищевказаного договору зазначено, що працівник ОСОБА_4 отримує двокімнатну квартиру №76 в другому під'їзді 108 квартирного житлового будинку і зобов'язується не розбирати перегородки і не змінювати планування квартири, не збільшувати кількість секцій радіаторів системи опалення, не псувати системи водопостачання, каналізації, газопостачання та інших виконаних будівельних робіт як у своїй квартирі, так і в інших квартирах і сходовій клітині жилого будинку; не займати самовільно приміщення сушарок, сміттєкамер і підвалів; своєчасно прибирати будь-яке сміття за межі житлового будинку на спеціально відведені майданчики, не скидати сміття з поверхів.

В пункті 2.4 Договору зазначено, що при порушенні працівником зобов'язань, викладених в пунктах 2.1; 2.3 підприємство вправі перерозподілити виділену квартиру іншим працівникам підприємства.

Тобто право підприємства на перерозподіл виділеної квартири, передбачене п. 2.4 Договору, пов'язане з порушенням працівником вимог договору встановлених п.п. 2.1, 2.3 цього Договору.

Водночас відповідачем не доведено наявність обставин, які давали право підприємству перерозподілити квартиру АДРЕСА_1 на підставі п. 2.4 цього Договору чи на підставі інших норм законодавства.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд прешої інстанції дійшов правильного висновку про те, що порушення ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» вимог ЖК УРСР спричинило порушення прав ОСОБА_2 на безстрокове користування квартирою та прийняття незаконного рішення в частині визнання відповідача співвласником сумісної часткової власності квартири АДРЕСА_1 та видачу свідоцтва про право власності на квартиру.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Право позивача підлягає захисту, оскільки Замостянським відділом ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області за зобов'язаннями ПАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» проводиться стягнення на квартиру, якою користується позивач.

Доводи відповідача про пропуск строку позивачем на звернення до суду із вказаним позовом без поважних причин, оскільки саме з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 повинен був довідатися про свої майнові права на квартиру не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки сторонами не заперечується, що спірна квартира не була власністю ОСОБА_4 і не могла входити до складу спадщини, для оформлення якої ОСОБА_2 повинні були вжиті заходи.

Водночас про порушення свого права на житло позивач дізнався з повідомлення Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області про звернення стягнення на квартиру в червні 2017 року та 05 липня 2017 року отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про те, що власником квартири є відповідач.

З позовом ОСОБА_2 звернувся в липні 2017 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Крім того відносини з користування житлом є триваючими правовідносинами у зв'язку з цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню вимоги про захист речового права володільця майна.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов правильного висновку про незаконність рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 грудня 1998 року №1611 в частині визнання ВАТ «Вінницьке управління механізації і автотранспорту» співвласником квартири АДРЕСА_1 та недійсність свідоцтва про право власності на квартиру та про часткове задоволення вимог ОСОБА_2

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Вінницьке управління механізації і автотранспорту будівництва» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 січня 2018 року.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: