Провадження № 2/243/3066/2018
Справа № 243/9011/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

«22» жовтня 2018 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Неминущого Г.Л.,

за участю секретаря судового засідання Нікіфорової В.В.,

розглянувши у спрощеному судовому засіданні в залі № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони на підставі Ордеру № 908 від 11 березня 1985 року та на підставі Типового договору найма жилого приміщення в будинках місцевих Рад депутатів трудящихся, державних підприємств та установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР є наймачами чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

У вищевказаній квартирі також зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Понад чотири роки Відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденції, особистих речей у квартирі не мають.

Вони змушені нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим бажають виписати відповідачів на підставі рішення суду.

Просили суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою № 33 у будинку № 8 по провулку Г.Батюка у місті Словянську Донецької області.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи у судове засідання не зявилися. Разом із позовною заявою надали суду Заяви про розгляд справи за їх відсутності, у присутності їх адвоката ОСОБА_5, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити (а.с. 17-18).

Представник позивачів ОСОБА_5, яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги та представництва інтересів від 18 вересня 2018 року, Ордеру серії АА № 110415 (а.с.19-20), 22 жовтня 2018 року надала суду Заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.35).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належним чином повідомлені про місце та час судового засідання, в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили (а.с. 34).

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Ордеру № 906 серії «Б», виданого Виконавчим комітетом міської Ради депутатів трудящихся м. Словянська 11 березня 1982 року, гр. ОСОБА_6, сімя якого складається з 6 осіб, надано право зайняття квартири АДРЕСА_2. Ордер видано на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів м. Словянська від 03 березня 1982 року № 137 (а.с.9).

Як вбачається із Типового договору найму житлового приміщення в будинках місцевих Рад депутатів трудящихся, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 20 квітня 1982 року ОСОБА_6 є наймачем квартири АДРЕСА_3 (а.с.10-11).

08 червня 2018 року ОСОБА_6 помер, що обєктивно підтверджується Свідоцтвом про смерть серії ІІ-НО № 036276 від 18 червня 2018 року (а.с.12).

Згідно зі Свідоцтвом про шлюб, серії І-НО № 457751 від 07 грудня 2016 року гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 уклали шлюб, про що було зроблено відповідний Актовий запис № 542, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Тарновська» (а.с.13).

Відповідно до Довідки про склад сімї № 459 від 13 вересня 2018 року, виданої ТОВ «Цидило і К», за адресою : АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.26).

З акту № 489 від 27 липня 2018 року, вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_8, але з 2014 року по теперішній час за вищевказаною адресою не проживають (а.с.27).

Відповідно до ст. 55 ОСОБА_9 України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені Цивільним та Житловим кодексами України.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування ОСОБА_9 України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_9 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Як передбачено ст. 10 Житлового кодексу України, громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобов'язується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 Житлового кодексу України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення укладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обов'язки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сім'ї, які відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим.

Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності - відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи - громадяни України, оскільки головне призначення договору найму - задоволення житлових потреб громадян.

Згідно із ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. При цьому, слід зазначити, що діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сім'ї наймача, якщо вони проживають разом із ним.

Відповідно до положень ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі, як члени сім'ї позивачів, не проживають за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_8, понад шість місяців, без поважних причин. Відповідачі не утримують дане житло, не сплачують комунальні послуги, їх особисті речі в квартирі відсутні. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачці перешкоди у користуванні житлом.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідача не наполягала.

На підставі викладеного, керуючись 4, 12-13, 29, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 263- 265, 268, 280-283, 355 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст. 10, 63, 64, 71, 72 ЖК України, п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р., ЗУ «Про судовий збір», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою № 33 у будинку № 8 по провулку Г.Батюка у місті Словянську Донецької області.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_10