Справа № 466/5157/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з ОСОБА_1.,

справа №466/5157/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у м.Львові у залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Рясне-402» про відшкодування моральної шкоди, -

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

04.07.2018 року ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Шевченка, 358 кв.73) звернувся до суду з позовною заявою до Львівського комунального підприємства «Рясне-402» (, місцезнаходження: 79069, м.Львів, вул.Т. Шевченка, 350-а) та просить суд ухвалити рішення яким стягнути з ЛКП «Рясне-402» на його користь 20000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі рішення суду від 07.10.2016 року за заявою ЛКП «Рясне 402» було стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за житлово-комунальні послуги. Дане рішення було скасовано та переглядалося кілька разів та остаточно залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09.06.2016 року за позовною заявою Львівського комунального підприємства «Рясне-402» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у період з 01.04.2010 р. по 30.04.2016 р., яким відмовлено у позові. Однак, було проведено примусове виконання рішення від 07.10.2016 року та безпідставно стягнуто кошти на користь ЛКП «Рясне 402». Вважає, що внаслідок довготривалих судових процесів позивач зазнав морального страждання, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою від 04.07.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 08.05.2018 року /а.с.3/ позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві та у письмовій відповіді на відзив. Просили позов задовольнити. ОСОБА_2 додатково пояснив, що за рахунок звернення ЛКП до суду він відвідав 12 судових засідань, переживав та знервувався, змушений отримати путівку до санаторію для лікування, за яку заплатив кошти. У кожних судових засіданнях він був змушений давати пояснення та виправдовуватися за нібито заборгованість, яку не сплатив ЛКП.

Представник відповідача ЛКП «Рясне-402» ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 10.04.2018 року /а.с.43/ у задоволенні позову просила відмовити з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20.06.2014 року позов ЛКП «Рясне-402» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ЛКП «Рясне 402» 4909,28 грн. заборгованості з оплати послуг за теплопостачання та утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.04.2010 і по 04.02.2014 року.

Ухвалою цього ж суду від 20.06.14 року провадження в частині позовних вимог ЛКП «Рясне-402» про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ЛКП «Рясне-402» 3327,89 грн.за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2008 і до 31.03.2010 року закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, а саме, що 06.04.10 р. Шевченківським районним судом м.Львова було видано судовий наказ, яким з відповідачів у користь позивача вже було стягнуто заборгованість у розмірі 3 327 грн. 89 коп., що виникла станом на 31.03.10 р. Ухвала суду не оскаржувалася та набрала законної сили.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання у сумі 119 грн. 49 коп. скасовано та провадження у справі у цій частині закрито з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України (відмова позивача від позову). Рішенням апеляційного суду від 29 січня 2015 року рішення суду першої інстанції у частині стягнення солідарно з відповідачів на користь ЛКП «Рясне-402» заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 1 квітня 2010 року по 4 лютого 2014 року у сумі 4789 грн. 79 коп. скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 29 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

09.06.2016 року у задоволенні позову Львівського комунального підприємства «Рясне-402» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у період з 01.04.2010р. по 30.04.2016р. відмовлено /а.с.6-7/. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2016 року рішення Шевченківського районного суду від 09.06.2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ЛКП «Рясне-402» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ЛКП «Рясне-402» 5875,01 грн. заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.04.2010 р. по 30.04.2016 р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ЛКП «Рясне-402» 637,76 грн. судових витрат з кожного /а.с.8-10/. Ухвалою Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2016 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції /а.с.11-12/.

Зокрема колегією суддів зазначено про те, що судом установлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є співвласниками чотирикімнатної квартири 73 м.Львів, вул.Т.Шевченка,358, загальною площею 78,10 кв. м, житловою площею 52,50 кв. м. Згідно довідки від 11 грудня 2013 року № 2937 у квартирі, крім відповідачів, також зареєстровані неповнолітні. ЛКП «Рясне-402» здійснює утримання та експлуатацію будинку 358 у м.Львів на вул.Т.Шевченка, надає відповідачам послуги.

У порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а також ст. ст. 156, 162 ЖК України відповідачі не вносили своєчасно оплату за надані житлово-комунальні послуги.

Згідно розрахунку ЛКП «Рясне-402», борг відповідачів за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 1 квітня 2010 року до 30 квітня 2014 року становить 5 875 грн 01 коп.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги ЛКП «Рясне-402» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 1 квітня 2010 року по 30 квітня 2014 року, послався на те, що 25 квітня 2013 року за заявою ЛКП «Рясне-402» Шевченківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за житлово-комунальні послуги, який ухвалою Шевченківським районним судом м. Львова від 22 липня 2013 року за заявою відповідачів було скасовано, а, відтак, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Проте апеляційний суд не врахував, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

При цьому переривання позовної давності можливо лише в межах строку позовної давності.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (а.с. 218 т. 2).

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що судовий наказ було видано 25 квітня 2013 року, а заборгованість нараховано за період з 1 квітня 2010 року. При цьому переривання позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності.

В період перегляду рішення у касаційному порядку, ЛКП «Рясне-402» 01.11.2016 року отримало виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 5875 грн. заборгованості за комунальні послуги та судові витрати по 637 грн. з кожного з відповідачів. 20.12.2016 року ОСОБА_2 виконав рішення Аперяційного суду від 07.10.2016 року та платіжками квитанціями № 125 і №126 сплатив заборгованість.

25.01.2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області, переглядаючи рішення Шевченківського суду м.Львова від 09.06.2016 року постановою залишила таке без змін /а.с.14-15/.

При цьому апеляційним судом зазначено в постанові, що переглядаючи рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09 червня 2016 року в апеляційному порядку колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в рішенні від 07 жовтня 2016 року дійшла висновку про те, що у порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а також ст. ст. 156, 162 ЖК України відповідачі не вносили своєчасно оплату за надані житлово-комунальні послуги.

Згідно уточнених позовних вимог та поданого розрахунку (т.3, а.с. 5-7), відповідачам за період з 01.04.2010 року по 30.04.2016 року всього було нараховано за послуги з утримання будинку та прибудинкової території 13 458 грн. 86 коп., а ними за вказаний період було сплачено лише 3 935 грн. 15 коп.: факт сплати іншої (більшої) суми відповідачами належними та допустимими доказами не доведено.

Крім цього, частину нарахованої відповідачам суми за вище зазначений період було погашено за рахунок наданих їм субсидій на загальну суму 1 384 грн. 20 коп., а також за рахунок наданих їм пільг на загальну суму 2 053 грн. 89 коп.

Таким чином, за період з 01.04.2010 року по 30.04.2016 року відповідачі заборгували позивачу 5 875 грн. 01 коп., виходячи з наступних розрахунків: 13 458 грн. 86 коп. (нарахування) - 210 грн. 61 коп. (корекція) - 2 053 грн. 89 коп. (пільга) - 1 384 грн. 20 коп. (субсидія) - 3 935 грн. 15 коп. (оплачено) = 5 875 грн. 01 коп.

Згідно уточнених позовних вимог та поданого розрахунку (т.3, а.с. 5-7), відповідачі у спірний період (з 01.04.2010 року по 30.04.2016 року) періодично взагалі не платити, і платили частково, а також і у повному обсязі.

Не оплату або часткову оплату за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачі пояснюють ненаданням їм згаданої послуги або її наданням лише частково, не наводячи при цьому будь-яких своїх розрахунків, з яких вони виходили при цьому.

В той же час, як стверджується матеріалами справи, ще 25 квітня 2013 року за заявою ЛКП «Рясне-402» Шевченківським районним судом м. Львова було видано судовий наказ про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за житлово- комунальні послуги, який ухвалою згаданого суду від 22 липня 2013 року за заявою відповідачів було скасовано (т.1, а.с. 6), що і стало правовою підставою для ЛКП «Рясне-402» для звернення до суду з даним позовом.

А відтак, оскільки предметом даного спору є стягнення з відповідачів заборгованості за період починаючи з 01 квітня 2010 року, то позивачем не пропущено загальний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Переглядаючи рішення Апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2016 року в касаційному порядку з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції колегія суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 04 жовтня 2016 року зазначила, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що судовий наказ було видано 25 квітня 2013 року, а заборгованість вирахувана за період з 01 квітня 2010 року. При тому переривання позовної давності можливе лише в межах строку позовної давності.

Інших підстав для скасування рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 жовтня 2016 року в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не було зазначено.

24 січня 2018 року на адресу Апеляційного суду Львівської області поступив лист за підписом директора ЛКП «Рясне-402» про те, що станом на 23 січня 2018 року заборгованість за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 - відсутня.

Претензій до мешканців вказаної квартири (ОСОБА_2 та ін.) щодо оплати не має.

Отже, у зв'язку з відсутністю, на даний час, заборгованості ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 перед ЛКП «Рясне-402», немає підстав для виконання вказівок суду касаційної інстанції, щодо необхідності перевірки розрахунку заборгованості відповідачів в межах строку позовної давності.

За таких обставин апеляційну скаргу ЛКП «Рясне-402» слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 червня 2016 року - без змін.

З аналізу зазначених судових рішень вбачається, що позивач користувася житлово-комунальними послугами, оплачував такі, а також мав заборгованість з оплати.

Постановою від 14.09.2018 колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області за заявою ОСОБА_2 здійснено поворот виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 07.10.2016 та стягнуто з ЛКП «Рясне-402» на користь ОСОБА_2 6570 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

ЛКП «Рясне-402» реалізуючи свої повноваження, надані законом звернулося до суду до відповідачів за захистом порушеного права, шляхом стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. В кінцевому варіанті, представник позивача в суді апеляційної інстанції 25 січня 2017 року підтвердила про відсутність заборгованості відповідачів перед позивачем та з урахуванням такої позиції апелянта, колегія суддів залишила без змін рішення від 09.06.2016 року Шевченківського районного суду м.Львова.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно -правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Окрім зазначеного вище, як на підтвердження нанесеної моральної шкоди, про те, що позивач був змушений неодноразово відвідувати судові засідання та придбавати путівку для лікування, ОСОБА_2 додатково надано: - копія виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 /а.с.19-21/; - копія зворотнього талона до путівки № 4263 ОСОБА_2 /а.с.51/.

Позивач у судовому засіданні стверджував, що внаслідок довготривалого судового процесу він зазнав моральної шкоди, що виразилися в емоційних і душевних стражданнях.

Такі доводи позивача суд вважає необгрунтованими, оскільки не підтверджується жодними наданими доказами.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв'язку між діями відповідача, які полягали у зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості та довготривалим процесом розгляду даної справи та завданням йому моральної шкоди, а лише посилається на емоційний та душевний стан. Записи у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_2 свідчать, що він відвідував лікаря у певний період, однак у зв'язку з цим відсутній висновок про те, що саме участь у судових засіданнях спричинило звернення до лікаря і таке стало причиною погіршення стану здоров'я позивача.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-281 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Львівського комунального підприємства «Рясне-402» про відшкодування 20000 грн. моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2)

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Рясне-402» (, місцезнаходження: 79069, м.Львів, вул.Т.Шевченка, 350-а)

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 17.10.2018.

Суддя ОСОБА_7