АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1454/18Головуючий по 1 інстанції Русаков Г.С.
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Бородійчук В.Г., Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_6

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - ОСОБА_5

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2018 року у складі судді Русакова Г.С.:

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) по аліментах та збільшення розміру аліментів.

Позов обгрунтований тим, що вона з відповідачем з 2003 року проживали разом. У 2004 році у них народився син, який після розірвання їх відносин залишився проживати з нею.

На підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 зобов'язаний виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 05.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Також суд присудив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 6000 грн. на її утримання.

Проте, позивач не отримувала аліменти в повному розмірі в зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати. Внаслідок невиконання ОСОБА_6 рішення суду за ним утворилася заборгованість по аліментах.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_5 остаточно просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 39370,75 грн., збільшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_7 та встановити їх в розмірі 2750 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача понесені позивачем судові втрати.

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суд Черкаської області від 26 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10241,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 640,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Канівського міськрайонного суд у Черкаської області від 26 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 39370,75 грн., збільшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_7 та встановити їх в розмірі 2750 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в розмірі 1600 грн. та компенсацію витрат на проїзд з м. Києва до м. Канева в розмірі 1060 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо збільшення розміру аліментів на дитину, не взяв до уваги підвищення вартості життя, погіршення стану здоров'я ОСОБА_5 та стан здоров'я їх спільного з відповідачем сина ОСОБА_7, а також те, що син знаходиться на її повному утриманні.

Також скаржник зазначає, що суд першої інстанції при визначенні суми пені по заборгованості допустився помилки в розрахунках та не взяв до уваги норми чинного законодавства щодо здійснення даних розрахунків.

ОСОБА_6 не скористався своїм правом для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що сума позовних вимог і проведені позивачем розрахунки є завищеними, а доводи позивача стосовно того, що відповідач працює, має достатній дохід, а його матеріальний стан є достатнім для підвищення розміру аліментів, не підтверджуються жодними доказами.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1000 грн. від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 6000 грн..

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах №48570981 від 04.04.2018 року, виданої старшим державним виконавцем Печерського РВ ДВС м. Київ по виконавчому листу № 2/756/1211/15 від 26.08.2015 року заборгованість ОСОБА_6 по аліментам станом на 01.04.2018 року становить 33370,75 грн. (а.с. 48-49).

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.195 СК України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Проте, суд першої інстанції при визначенні розміру пені за заборгованість за сплату аліментів на утримання ОСОБА_7 не взяв до уваги вищезазначеного.

При уточненні позовних вимог позивачем було надано розрахунок заборгованості за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_6 станом на 1 квітня 2018 року (а.с.54-55), з якого вбачається, що загальний розмір пені становить 207 587,50 грн.

Колегія суддів, перевіривши даний розрахунок погоджується з ним, оскільки він відповідає вимогам ст.196 СК України та проведений за формулою, наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Зокрема, пеня за несвоєчасну сплату аліментів ОСОБА_6 станом на 1 квітня 2018 року складає 207 587,50 грн. = (1000 грн. х 1% х 0) + (1000 грн. х 1% х 31) +(1000 грн. х 1% х59) +(1000 грн. х 1% х 89) + (1000 грн. х 1% х 121) + (1000 грн. х 1% х 151) + (1000 грн. х 1% х 182) + (0 грн. х 1 % х 0) + (1000 грн. х 1% х 0) + (500 грн. х 1% х 274) + (0 грн. х 1% х 0) + (1000 грн. х 1% х 335) + (1000 грн. х 1% х 365) + (1000 грн. х1% х 396) + (1000 грн. х 1% х 424) + (0 грн. х 1% х 0) + (1000 грн. х1% х 486) + (1000 грн. х 1% х 516) + (0 грн. х 1% х 0) + (1000 грн. х 1% х 577) + (1000 грн. х 1% х 608) + (1000 грн. х 1% х 639) + (1000 грн. х 1% х 669) + (1000 грн. х 1% х 700) + (1000 грн. х 1% х 730) + (1000 грн. х 1% х 761) +(1000 грн. х 1% х 790) + (1000 грн. х 1% х 821) + (1000 грн. х 1% х 852) + (1000 грн. х 1% х 882) + (1000 грн. х 1% х 913) + (1000 грн. х 1% х 943) + (1000 грн. х 1% х 974) + (1000 грн. х 1% х 1005) + (1000 грн. х 1% х 1035) + (500 грн. х 1% х 1066) + (500 грн. х 1% х 1096) + (1000 грн. х 1% х 1127) + (1000 грн. х 1% х 1155) + (875 грн. х 1% х 1186).

З огляду на це, до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 підлягає пеня за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_7 в розмірі 33 370,75 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості.

Щодо нарахування пені на прострочення виплат аліментів ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на її утримання у розмірі 6 000 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

Аліменти на утримання дружини регулюються нормами глави 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню», а ст. 196 СК України знаходиться у главі 15 СК України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання».

З огляду на вищезазначене, чинним законодавством України, не передбачена можливість стягнення пені на прострочені виплати аліментів, що підлягають стягненню з чоловіка на утримання дружини.

Також ОСОБА_5 просила суд збільшити розмір аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_6 на її користь на утримання їх спільного сина з 1000 грн. до 2750 грн.

Згідно з частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На обґрунтування вимоги щодо збільшення розмірів аліментів на сина щомісячно ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_6 є приватним підприємцем та має високий стабільний дохід. Проте, доходи відповідача нічим не підтвердженні, а сам факт, що ОСОБА_6 веде підприємницьку діяльність не дає підстав стверджувати про збільшення його матеріальних статків.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Тобто, на момент звернення з позовом, 930,00 грн. є мінімальний розмір аліментів, що підлягає до стягнення на неповнолітнього ОСОБА_7, а наданий час, згідно рішення суду, з відповідача стягується аліменти в розмірі 1000 грн.

Крім того, обов'язок щодо утримання дитини лежить на обох батьках. Довідка про стан здоров'я ОСОБА_5, не дає підстав вважати, що вона є непрацездатною та не може здійснювати свій обов'язок щодо утримання сина.

З довідки про стан здоров'я неповнолітнього ОСОБА_7 не вбачається, що погіршення здоров'я відбулося після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів на його утримання та, що при визначенні суми аліментів судом не було врахованого даних обставин.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає також про витрати які вона несе на сина, а саме: витрати на їжу, одяг, канцелярське приладдя, проте жодних доказів з цього приводу нею до суду не надано.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду, що ОСОБА_5 не довела, як змінився її або відповідача матеріальний чи сімейний стан, погіршилось чи поліпшилось здоров'я, що могло б бути підставою для збільшення розміру аліментів з ОСОБА_6 на її користь на утримання неповнолітнього сина.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни в частині визначення розміру пені, що підлягає до стягнення за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_7, в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Ч. 1 ст. 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_5 ставить вимогу про відшкодування витрат на проїзд з м. Києва, де вона проживає, до м. Канева, де відбувався розгляд в справи в суді першої інстанції, проте на підтвердження даних витрат не було надано доказів.

Також, ОСОБА_5 просила відшкодувати витрати на проїзд з м. Києва до м. Канева, що був здійснений нею для подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. На підтвердження даних витрат вона надала копію чеку (автобусного квитка) № 226677 від 11.07.2018 року за рейсом «Київ ас Видубичі - Канів» вартістю 106,00 грн.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України вбачається, судові витрати підлягають до відшкодуванню в частині задоволених вимог, а якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення то відповідно підлягає до зміни і розподіл судових витрат.

Таким чином підлягає до стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати у розмірі 1 356,16 грн. (за сплату судового збору при подачі позовної заяви - 542,46 грн. та за сплату судового збору при подачі апеляційної скарги - 813,70 грн.).

Понесені витрати на проїзд з м.Києва до м.Канева для подачі апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають, оскільки ці витрати понесені ОСОБА_5 добровільно у зв'язку з поданням нею скарги у такий спосіб.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2018 року у даній справі в частині визначення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 за прострочення сплати аліментів - змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 1 квітня 2018 року у розмірі 33 370 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1 356 грн. 16 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко