РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, звернувся до суду з позовною заявою до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс», місцезнаходження: м.Одеса, вул. Дідріхсона, 3, про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. директора філії «Одеський державний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 10.03.2017 року за №4-; стягнення з УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» невиплачену заробітну плату за 2 повних робочих дні, 13 та 14 березня 2017 року; стягнення УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позов подано з підстав порушення роботодавцем вимог трудового законодавства під час звільнення працівника з посади.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працював у Філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат «УДП «Укрінтеравтосервіс» на посаді юрисконсульта. 01.03.2017 року він звернувся з заявою до Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» з проханням звільнити його з посади юрисконсульта філії з 15 березня 2017 року у зв`язку з порушенням його трудових прав (ненадання щорічної відпустки). 02.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до т.в.о. директора філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат УДП «Укрінтеравтосервіс» про звільнення його з посади юрисконсульта за власним бажанням з 10.03.2017 року. При цьому позивач стверджує, що роботодавець вимусив його написати заяву про звільнення за власним бажанням. 10.03.2018 року, до закінчення 2-тижневого строку, передбаченого КЗпП, позивача після закінчення робочого дня телефоном повідомили про звільнення. Після цього він фактично працював ще 13 та 14 березня, але заробітну плату за ці дні йому не виплатили. Незаконне звільнення та утиски з боку адміністрації підприємства спричинили моральну шкоду позивачу. Викладене стало приводом для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив суд його задовольнити на підставі обставин, викладених у ньому.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання по справі.

При цьому представником відповідача 05.12.2017 року до суду подавались заперечення проти позову (а.с. 45-48), в яких він посилався на те, що оскільки 02.03.2017 року ОСОБА_1 було подано заяву про звільнення його з посади юрисконсульта з 10.03.2017 року за власним бажанням, його і було звільнено наказом від 10.03.2017 року, ознайомлений з зазначеним наказом позивач був у той же день, проте поставити свій підпис відмовився, тому наказ йому було зачитано уголос, виходячи з цього жодних порушень боку роботодавця у даному випадку не має, на робочому місці позивач після дати звільнення з`явився лише для ознайомлення з наказом та отриманням трудової книжки, що підтверджується табелем робочого часу, а тому неможливо вважати, що він працював у цей час і йому необхідно виплатити заробітну плату.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні обставини.

Як вбачається з відомостей про роботу, внесених до трудової книжки позивача (а.с. 12 -13), 01.12.2014 року ОСОБА_1 згідно з наказом №48 був прийнятий до Філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат «УДП «Укрінтеравтосервіс» на роботу на посаду юрисконсульта.

09.02.2016 року Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» видано наказ №27 «Про затвердження Переліку посад, кадрове діловодство щодо яких здійснюється управлінням кадрової роботи та діловодства УДП «Укрінтеравтосервіс» (а.с. 14-16), відповідно до якого у тому числі встановлено, що звільнення працівників, посади яких входять до Переліку, здійснюється виключно через управління кадрової роботи та діловодства УДП «Укрінтеравтосервіс», а не філіями, при цьому до зазначеного переліку віднесено і посаду юрисконсульта. Пунктом 5.1. вказаного наказу доручено директорам філій забезпечити передачу до 15.02.2016 року управлінню кадрової роботи та діловодства УДП «Укрінтеравтосервіс» особових справ, особових карток №П-2, трудових книжок тих працівників, які за посадами входять до Переліку.

01.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою (а.с. 17) до Генерального директора УДП «Укрінтеравтосервіс» з проханням звільнити його з посади юрисконсульта філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат «УДП «Укрінтеравтосервіс» з 15 березня 2017 року у зв`язку з порушенням його трудових прав (ненадання щорічної відпустки). На зазначеній заяві є відмітка про реєстрацію за вхідним №50 від 01.03.2017 року.

02.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою (а.с. 20) до т.в.о. директора філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат УДП «Укрінтеравтосервіс» про звільнення його з посади юрисконсульта за власним бажанням з 10.03.2017 року. Зазначена заява містить резолюцію «до наказу».

В свою чергу, суд вважає, що враховуючи вимоги наказу №27 «Про затвердження Переліку посад, кадрове діловодство щодо яких здійснюється управлінням кадрової роботи та діловодства УДП «Укрінтеравтосервіс», з 09.02.2016 року повноваження щодо звільнення юрисконсультів філій відносяться до компетенції Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», а не філій, а тому роботодавець мав розглядати заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади від 01.03.2017 року, адресовану Генеральному директору УДП «Укрінтеравтосервіс», в якій зазначено прохання звільнити його з 15.03.2017 року.

06.03.2017 року Українським державним підприємством по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» видано наказ №42 «Про делегування повноважень, відповідно до якого у зв`язку з невиконанням директором філії Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» ОСОБА_2 п. 5.1. вищевказаного наказу від 09.02.2016 року №27, а саме не забезпечення передачі особової справи, особової картки№п-2 та трудової книжки юрисконсульта філії, в.о. директора філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» ОСОБА_3 доручено здійснити звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсульта філії за умови дотримання вимог законодавства.

10.03.2017 року відповідно до наказу №4 ОСОБА_1 звільнений з посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

Згідно з ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не мав права звільнити ОСОБА_1 до закінчення двотижневого строку після подачі ним 01.03.2017 року заяви про звільнення, тобто до 15.03.2017 року, оскільки саме на протязі цих двох тижнів працівникові дається право відкликати раніше подану заяву про звільнення, а після цього строку, якщо він не був звільнений, продовжив працювати і не наполягає на звільненні, власник не вправі звільнити його відповідно до раніше поданої заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить.

Враховуючи викладене, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 саме 10.03.2017 року з посади юрисконсульта філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат «УДП «Укрінтеравтосервіс» свідчить про незаконність відповідного наказу.

Разом з тим, відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: 1) вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); 2) розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); 3) розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-409цс16 від 06 квітня 2016 року, постанові Верховного Суду по справі №201/4081/16-ц від 16 січня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем у судовому засіданні, про своє звільнення позивач дізнався 10.03.2017 року, при цьому позивач стверджує, що з наказом про звільнення ознайомився під підпис 14.03.2017 року.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що працюючи у філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс», яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Дідріхсона, 3, його місце проживання було зареєстроване у ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим, на його думку, він мав змогу звернутись або до Вишгородського районного суду Київської області або до Біляївського районного суду Одеської області. Також на думку позивача, обидва суди знаходяться на великій відстані від м. Одеси (де він мешкав), що унеможливило б його присутність на судових засіданнях. Таким чином, маючи договір оренди житла, позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси та йому ухвалою від 05.04.2017 року було повернуто позов для подачі в належний суд.

До Приморського районного суду м. Одеси позивач звернувся 14.08.2017 року після того як зареєстрував своє місце проживання у Приморському районі м. Одеси, тобто через п`ять місяців після звільнення.

Таким чином, строки звернення до суду позивачем пропущені, суд не може вважати поважною причину строку звернення до суду (відстань від фактичного місця проживання позивача до місця розташування суду, незручність поїздок до суду), викладену позивачем у позові, жодної іншої причини поважності пропуску такого строку він не надав, а тому суд, застосовуючи строки позовної давності, не може задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. директора філії «Одеський державний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 10.03.2017 року за №4-.

Враховуючи те, що вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, то відповідно вони також не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за 2 повних робочих дні, 13 та 14 березня 2017 року, обґрунтованих тим, що після видання роботодавцем наказу про звільнення 10.03.2017 року, він працював ще у ці дні та не отримав заробітну плату, суд зазначає наступне.

Жодних документальних доказів викладеного позивач до суду не надав.

Відповідно до вимог наказу № 489 від 05.12.2008 р. Держкомстату України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації за статистики праці» первинним документом з обліку робочого часу та часу надурочних робіт, який повинен вести роботодавець, є табель обліку використання робочого часу.

Саме цей документ може бути належним доказом фактично відпрацьованого часу на підприємстві. Суд враховує, що відповідачем до заперечень на позов додано табель обліку використання робочого часу за березень 2017 року, відповідно до якого останнім робочим днем ОСОБА_1 є 10.03.2018 року.

Виходячи з того, що укладення трудового договору пов`язується з фактом допущення до роботи, то доказом фактично відпрацьованого часу також можуть бути і фактичні дані про факт допущення до роботи.

В судовому засіданні позивач таких фактичних даних не наводив і будь-яких інших доказів його роботи 13 та 14 березня 2017 року не надав.

Суд враховує, що жодних клопотань, зокрема про витребування доказів, позивач до суду не заявляв. Також суд враховує, що будь-яких доказів тиску на нього під час написання заяви про звільнення, бажання продовжувати працювати, зокрема документ, який би підтверджував відкликання його заяви про звільнення, позивач до суду не надав, як і не заявляв вимог про поновлення на посаді.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати за 13 та 14 березня 2017 року не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 1-2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Українського державного підприємства по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. директора філії «Одеський державний навчально-курсовий комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 10.03.2017 року за №4-; стягнення з УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» невиплаченої заробітної плати за 2 повних робочих дні, 13 та 14 березня 2017 року; стягнення з УДП «Укрінтеравтосервіс» в особі філії «Одеський державний обласний навчально-курсовий комбінат» заподіяної моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22.10.2018 року.

Суддя Л.С. Єршова