н/п 2/490/2552/2018 Справа № 490/4565/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого у справі, судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

На початку червня 2018 року ОСОБА_3 (тут і надалі за текстом позивач, позикодавець) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (тут і надалі за текстом відповідач, позичальник), в обґрунтування якого послалася на те, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 17.04.2018, відповідач отримав позику у розмірі 199 316 грн., у строк до 02 червня 2018 року. Передача грошових коштів за вказаним договором відбулась у присутності двох свідків, що документально підтверджується відповідною розпискою.

Починаючи з 03 червня 2018 року відповідач не виконує взяті на себе зобовязання та не повертає належні позивачу грошові кошти, мотивуючи це відсутністю останніх.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за договором позики (199 316 грн.), та додатково стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на розгляд зазначеної справи, у розмірі 705 грн.

Представник позивача в останнє судове засідання надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідач в минулосу судовому засіданні предявлений позов визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що дійсно у квітні 2018 року позивачем, в присутності свідків йому були надані грошові кошти у розмірі 7 600 доларів США та 1 730 грн., що у перерахунку на національну валюту (у сукупності) складало 199 316 грн. Він повинен був повернути ці гроші у строк до 02 червня 2018 року, проте через відсутність коштів він не зміг виконати взяті на себе зобовязання.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 06.06.2018 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду, витребувано матеріали спадкової справи.

Ухвалою від 21.06.2018 року задоволено заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову, накладено обтяження на нерухоме майно у вигляді арешту та заборони будь-яким особам вчинювати будь-які угоди, повязані з відчуженням відповідного нерухомого майна.

Ухвалою від 19.09.2018 задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів, витребувано у приватного нотаріуса ММНО Миколаївської області завірений належним чином документ (довідку), що містить в собі відомості про склад спадкоємців.

Ухвалою від 19.09.2018 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову.

Ухвалою від 12.10.2018 заява представника позивача про скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову задоволено, скасоване обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно та заборона укладати усі види угод, повязані з відчуженням нерухомого майна.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 17.04.2018, відповідач отримав позику у розмірі 199 316 грн., у строк до 02 червня 2018 року. Передача грошових коштів за вказаним договором відбулась у присутності двох свідків, що документально підтверджується відповідною розпискою.

Починаючи з 03 червня 2018 року відповідач не виконує взяті на себе зобовязання та не повертає належні позивачу грошові кошти, мотивуючи це відсутністю останніх.

4. Висновки суду та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Так, судом встановлено і сторонами не заперечується, що 17.04.2018 відповідач взяв у борг грошові кошти, які еквівалентні 199 316 грн. із терміном повернення до 02 червня 2018 року включно. До теперішнього часу відповідач не повернув позивачу обумовлену суму грошових коштів, у звязку із чим виникла відповідна заборгованість, яка складає 199 316 грн. (а.с….).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається, як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменуванням документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (такі висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобовязанням її повернення, та дату отримання коштів.

Окрім того, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті чого настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

До теперішнього часу грошові зобовязання відповідачем не виконані та грошові кошти не повернуті.

5. Розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобовязаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. Судові витрати у зазначеній цивільній справі у розмірі 1 027,40 грн. складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 705 грн., а також 352,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову. У звязку із задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 259-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість за Договором позики від 17 квітня 2018 року, в розмірі 199 316 грн. (сто девяносто девять тисяч триста шістнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_2) 1 027,40 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.

Повний текст рішення суду складено 17 жовтня 2018 року