Справа № 209/471/18
Провадження № 2/209/613/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Решетник Т.О.,

за участю секретаря - Погрібної О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кам'янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, було укладено договір позики від 02.10.2017 р. Відповідно до умов вказаного вище договору ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 300,00 (триста доларів США), та зобов'язувалась повернути в строк до 15.10.2017 р. 09.02.2018 р. на адресу відповідача було направлено претензію про погашення заборгованості, але заборгованість не було погашено. На день подачі позовної заяви, згідно офіційного курсу НБУ 100 дол. США становить - 2698,00 грн., таким чином розмір заборгованості становить - 8094,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, суму боргу в розмірі 8094,00 грн. (вісім тисяч дев'яносто чотири грн.); стягнути з ОСОБА_2, судовий збір у розмірі - 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з'явилася, заперечувала проти заявлених позовних вимог. 29.05.2018 року надала до суду відзив на позовну заяву на обґрунтування якого зазначила, що розписка, надана позивачем, як доказ про справі, не може бути прийнята судом, оскільки є фіктивною, отримана з порушенням закону та написана під тиском, тому не підтверджує виникнення між сторонами яких-небудь договірних зобов'язань та підлягає виключенню з числа доказів. Зазначає, що позивач ввів в оману відповідача, скориставшись її скрутною ситуацією, бо на той час вона не мала свого житла, а також здійснюючи на неї психологічний тиск, погрожуючи відмінити угоду купівлі-продажу, примусив її написати розписку. До того ж зазначає, що розписка була написана з порушенням вимог діючого законодавства, а саме без зазначення цілі отримання коштів за розпискою, тобто на що ці кошти будуть витрачені, не була нотаріально посвідчена, складена без присутності двох свідків, та без зазначення повних даних про позикодавця, що є порушенням основних умов при складанні розписки. Зазначила, що ніяких грошей від відповідача в борг вона не отримувала, тому розписка є безгрошовою та фіктивною. Також зазначила, що із позивачем вона познайомилася у серпні 2017 року, коли здійснювала пошук квартири на сайті ОЛХ. Позивач надав їй для огляду квартиру, яку вона мала намір придбати. Договір про надання послуг ріелтора із позивачем вона не укладала. Вказувала на те, що кошти у розмірі 300,00 дол.США від ОСОБА_1 вона не отримувала, розписку про отримання у позику зазначеної суми вона написала по причині того, що ОСОБА_1 міг скасувати укладення договору купівлі-продажу квартири, про що він їй особисто зазначив. Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

12.06.2018 року позивачем надано до суду відповідь на відзив (згідно ст.179 ЦПК України), відповідно до якого зазначив, що він дійсно допомагав відповідачці у пошуку житла. При укладанні договору купівлі-продажу квартири у приватного нотаріуса ОСОБА_4 відповідач заявила, що в неї не вистачає коштів щоб розрахуватися з відповідачем, бо в неї тяжкий матеріальний стан, що суми коштів від проданої нею квартири не вистачає для купівлі нової. З огляду на те, що її умовляння не діють на продавця, але маючи твердий намір придбати квартиру, що їй підходить, відповідач звернулась до нього особисто з проханням позичити їй суму, що не вистачає, а саме 300 доларів США. Розраховуючи на порядність ОСОБА_2, яка завірила його, що обов'язково поверне гроші, повіривши її умовлянням, він передав їй суму, якої не вистачало, у відповідь на що вона надала власноруч написану розписку від 02.10.2017 року, де зазначила датою повернення запозиченої суми - 15 жовтня 2017 року. Власноручно написана відповідачкою розписка є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію щодо отримання грошових коштів. 09 лютого 2018 року на адресу відповідача було направлено претензію про погашення заборгованості, яку ОСОБА_2 вкотре проігнорувала. Зазначив, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів (як то звернення з заявою до правоохоронних органів, тощо). Вважає, що відповідач просто зловживає порядним ставленням до неї, та не бажає повертати гроші, знаходячи нові та нові причини. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

22.06.2018 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких зазначила, що з позивачем по справі вона ніколи не була знайома, через оголошення в газеті вона звернулась до позивача, який запропонував їй свої послуги з пошуку житла та оформлення документів за суму гонорару у розмірі 500 дол. США. Перед тим, як приватним нотаріусом Кам'янського нотаріального округу ОСОБА_4, було посвідчено договір купівлі-продажу від 02 жовтня 2017 року, вона в присутності зазначеного нотаріуса розрахувалася з Продавцем за купівлю його квартири, і отримала від останнього розписку від 02 жовтня 2017 року підписану особисто Продавцем, а саме ОСОБА_5 про те що, претензій останній до неї не має, і суму коштів у розмірі 3000.00 дол. США він отримав від неї у повному обсязі, саме на цю суму вона і розраховувала, та саме цю суму мала при собі при укладенні угоди. Після цього вона розрахувалась з позивачем і надала йому суму у розмірі 500.00 дол. США за вирішення купівлі вищезазначеного житла. В зв'язку з тим, що вона розрахувалась з продавцем у повному обсязі, в неї не було потреби брати у борг у позивача по справі. Розписка, яку надає відповідач є безгрошовою, написана під психологічним тиском з боку позивача, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.09.2018 року (протокольна форма) до участі у справі залучено третю особу - ОСОБА_3.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання з'явився, в судовому засіданні зазначив, що він є братом відповідача ОСОБА_2, позивач надавав їм послуги ріелтора, зокрема допомагав їм із сестрою в підготовці та оформленні документів при укладенні договору купівлі-продажу квартири. Підтвердив факт передачі сестрою грошей продавцю квартири у розмірі 3000.00 дол. США. Також зазначив, що він не бачив як його сестра ОСОБА_2 писала розписку про отримання у позику коштів у розмірі 300.00 дол. США та отримувала їх від ОСОБА_1, про це він дізнався від своєї сестри ОСОБА_2, яка також повідомила про те, що із ОСОБА_1 вона розрахувалася, однак ОСОБА_1 їй зазначив про необхідність сплати йому додаткових коштів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є чоловіком відповідача, пояснив, що його дружина ОСОБА_2 продала свою квартиру за 8000 дол. США, із яких вона 4200 дол. США витратила на сплату кредиту, а за решту коштів мала намір придбати нову квартиру для матері та брата. Квартиру вони шукали на сайті ОЛХ, зі слів дружини вона знайшла квартиру за 3800 дол. США. Зазначив, що він був присутній при укладенні договору купівлі-продажу квартири. Вказав на те, що продавці поступилися в ціні на квартиру, тому обумовлена вартість квартири разом зі знижкою становила 3000 дол. США, яку його дружина ОСОБА_2 передала в його присутності продавцю. Також зазначив, що за послуги ріелтора ОСОБА_1 вони мали сплатити 500 дол.США, які його дружина передала ОСОБА_1 у конверті. Потім йому дружина повідомила, що ОСОБА_1 зазначив про те, що йому вони мають сплатити ще 300,00 доларів США, а у разі їх відмови він сплати цих коштів, договір купівлі-продажу квартири не буде укладено, тому його дружина написала цю розписку, під час написання якої він особисто не був присутнім.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, зазначила, що квартира, яку придбала відповідач по справі була власністю її чоловіка, спочатку вартість квартири становила 4500 дол. США, а з урахуванням знижки вони з чоловіком хотіли отримати 3500 дол.США. Відповідач просила поступитися в ціні, тому вони домовилися про ціну 3000 дол. США, яку відповідач передала їм під час укладення угоди. З позивачем було укладено договір про надання ріелторських послуг, де було обумовлена сплата його гонорару покупцем квартири. Зазначила, що вона була свідком передачі позивачем відповідачу 300 дол. США, а також написання відповідачем ОСОБА_2 розписки про отримання коштів у позику, при цьому відповідач стверджувала про можливість повернення цих коштів протягом декількох днів.

Вислухавши сторони по справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02.10.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_5, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.43).

Із пояснень, наданих сторонами та свідками по справі, в пошуку квартири та підготовці документів відповідачу ОСОБА_2 та продавцю допомагав позивач ОСОБА_1, який був присутній при укладенні договору купівлі-продажу зазначеної квартири.

Судом установлено, що згідно розписки від 02 жовтня 2017 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 300 (триста) доларів США, які зобов'язалась повернути до 15 жовтня 2017 року, що підтверджується копією розписки, наданої позивачем та завіреної судом згідно оригіналу наданого під час судового засідання (а.с.7).

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні підтверджено факт написання цієї розписки.

З матеріалів справи вбачається, що 09.02.2018 р. на адресу відповідача було направлено претензію про погашення заборгованості за договором позики від 02.10.2017 р. у розмірі 8190,00 грн., що підтверджується копією претензії від 09.02.2018 року, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення особисто адресату (а.с.9, 10).

Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини).

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст.524, 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов'язкове.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за № 309/3458/14-ц.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1103цс16), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, судом встановлено, що текст розписки ОСОБА_2 від 02.10.2017 р. містить безумовне та однозначне зобов'язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідачки, що підтверджується копією розписки ОСОБА_2 та поясненнями свідка ОСОБА_7 Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що відповідачка визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.

Судом встановлено, що розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов'язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написана власноруч ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст. 545 ЦК України свідчить, що зобов'язання з повернення позики позичальником не виконано.

Судом встановлено, що оригінал розписки, наданий суду саме позивачем, не містить надпису про повернення суми боргу, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов'язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

При цьому, суд відноситься критично до заперечень відповідача ОСОБА_2, щодо написання нею розписки під психологічним тиском з боку позивача, та під впливом тяжкої обставини, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження цього, та такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а також не були доведені ОСОБА_2 належними та допустимими доказами у справі. Враховуючи те, що на дату розгляду даної справи недійсність договору законом не встановлена та відсутнє відповідне рішення суду про визнання його недійсним, тому доводи відповідача є безпідставними. Крім того, суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_6, який є чоловіком відповідачки, який зазначив у судовому засіданні про те, що він не був присутній під час написання його дружиною ОСОБА_2 розписки про отримання нею від ОСОБА_1 позики у сумі 300,00 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 300,00 доларів США в строк до 15.10.2017 року включно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв'язку із чим з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог, підлягає стягненню сума боргу в гривневому еквіваленті за договором позики від 02.10.2017 року у розмірі 8094,00 (вісім тисяч дев'яносто чотири) гривні 00 копійок.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-81, 89, 258-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) суму боргу за договором позики від 02 жовтня 2017 року в сумі 8094,00 (вісім тисяч дев'яносто чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 12 вересня 2018 року.

Cуддя Т.О. Решетник