Справа № 750/6966/18
Провадження № 2/750/1842/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

в с т а н о в и в:

10 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою 168 в будинку №11 по вул. Савчука в м. Чернігові та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що позивачу, відповідачу та третім особам (дружині і синам) в рівних частинах на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Позивач разом з дружиною є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію і потребують субсидії на сплату комунальних платежів. Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за власною ініціативою знялися з реєстрації у вказаній квартирі та не порушують прав позивача на отримання державної субсидії для сплати комунальних платежів. У вересні 2015 року відповідач уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_7 і виїхав на постійне місце проживання до своєї дружини, а тому не проживає більше року у вказаній квартирі і не користується нею. Внаслідок реєстрації відповідача у вказаній квартирі позивач вимушений сплачувати за відповідача комунальні послуги та нести додаткові витрати, тому відповідач порушує права позивача на отримання субсидії та з підстав статей 383, 391, 405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив суду, що відповідач має на праві власності частину у вказаній квартирі, проте з вересня 2015 року не проживає в квартирі, а довіреність на зняття його з реєстрації не може передати, оскільки проживає далеко від консульської установи в ОСОБА_7. Одночасно вказав, що даним позовом відповідача лише знімаємо з реєстрації та не позбавляємо його права власності.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій проти позову не заперечував.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З аналізу змісту положень цієї статті слідує висновок про те, що визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням можна лише члена сім'ї власника житла, а не власника або співвласника житла, оскільки в такому випадку власник (співвласник) буде позбавлений права користування об'єктом права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України.

У відповідності до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач, як співвласник житлового будинку, згідно ч.1 ст.383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Враховуючи викладене і те, що відповідач є співвласником спірної квартири, він має рівне з позивачем право володіння, користування та розпорядження нею, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, не залежно від тривалості часу його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує його права як співвласника житла.

Враховуючи викладене вище, позов із заявлених підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено 17.09.2018.

Суддя Л.В. Карапута