ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/128/18 Справа № 213/1495/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 03 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення моральної шкоди, в зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона протягом 21 року 06 місяців, працювала в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача, а саме: 01.1995 р. - 07.2016 р., машиніст конвеєра, ПрАТ «Інгулецький гірничо- збагачувальний комбінат».

У липні 2016 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту протокол № 927 промислової медицини їй були встановлені професійні захворювання: Радикулопатія шийна С5, С6, С7 і поперечно-крижова Ь5, БІ з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами, хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3-1125 від 31.03.2016 р. виданої ВО Головного державного санітарного лікаря м. Кривого Рогу, Криворізького та Широківського районів де вказано, що позивачка працювала в умовах підвищених параметрів речовин фіброгенної дії, речовин загальнотоксичної дії, несприятливого мікроклімату, загальної вібрації, важкості праці, шуму.

Умови праці машиніста конвеєра за важкістю праці відносяться до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за речовинами фіброгенної дії - до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за речовинами загальнотоксичної дії 3-4 класів небезпечності - до 3 класу 1 ступеню шкідливості, за рівнем шуму - до 3 класу 3 ступеню шкідливості, за мікрокліматом - до З класу 1 ступеню шкідливості.

При огляді МСЕК 13.12.2016 року їй первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % та третя група інвалідності.

При черговому переогляді висновком МСЕК від 05.12.2017 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % та третя група інвалідності з переоглядом в 2019 році.

Позивач просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 148920 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 25000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ІнГЗК» просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі, яким зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача ПрАТ «ІнГЗК» на користь позивача, посилаючись на добровільність тривалої праці позивача на підприємстві зі шкідливими умовами праці та користування певними пільгами, які надає такий трудовий стаж.

Представник відповідача вважає, що судом не враховано, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною її професійного захворювання є саме тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме дії позивача стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу.

Крім того, представник ПрАТ «ІнГЗК» зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування хронічного професійного захворювання не може бути визнаний беззаперечним доказом заподіяння позивачеві моральних страждань.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ІнГЗК» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 10.01.1995 року по 01.08.2006 року машиністом конвеєра на дробильній фабриці.

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.10.2016 року позивачу був встановлений наступний діагноз - Радикулопатія шийна С5, С6, С7 і поперечно-крижова Ь5, БІ з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м'язово-тонічним синдромами. Хронічний (пиловий) бронхіт. Легенева недостатність першого ступеня.

В пункті 17 Акту розслідування профзахворювання встановлено, що причиною отримання профзахворювання являється робота в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища:Фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи з переважною участю м'язів нижніх кінцівок та тулуба 66,9 Вт при нормативному значенні 63 Вт;Маса вантажу, що постійно підіймається та переноситься вручну - 10-20 нормативному значенні до 7 кг;Статичне навантаження за зміну при утриманні вантажу двома руками 132400 кг*с при нормативному значенні до 42000 кг*с;Робоча поза до ЗО °/ більше 30° - 25,4-56,25% / 2,6-24,12% робочої зміни в нормативному значенні до 25% до 10%;Нахили тулуба - 113-316 разів при нормативі 51-100 разів:Переміщення, обумовлені технологічним процесом 12 км при нормативі до 8 км;Пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % в повітрі робочої зони 5,0- 15.2 мі/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ. (а.с.5-7).

Висновком МСЕК від 13.12.2016 року позивачу первинно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % та третя група інвалідності.

При черговому переогляді висновком МСЕК від 05.12.2017 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 35 % та третя група інвалідності з пеероглядом в 2019 році.

ОСОБА_1 у зв'язку із отриманими професійними захворюваннями періодично проходила лікування в медичних закладах (а.с.11-29).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.10.2016 року, причиною отримання професійних захворювань позивача є її тривала робота (21 рік 11 місяців) в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, показники яких перевищували нормативні (а.с.5-7).

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПрАТ «ІнГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Спростовуються доводи предстаника відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими нею професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Посилання представника ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.10.2016 року, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання, який відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров'я потерпілої, тяжкість вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані доводи спростовуються вказаними висновками суду.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано стаж роботи позивача у шкідливих умовах, характер отриманого професійного захворювання та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не бере до уваги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

В іншій частині рішення суд не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 03 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: