Номер провадження: 22-ц/785/1969/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.

за участі секретаря Озарчук В.С.

з участю: позивачки ОСОБА_2 і її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. м. Одеси від 03 жовтня 2017 року (в складі судді Бузовського В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради про вселення і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

31.07.2016 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_3 про вселення у жиле приміщення та усунення перешкод у користуванні квартирою, і, остаточно уточнивши 05.09.2016 року позов просила: зобовязати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою №4 по вул. Нерубайській,30 в м. Одесі шляхом вселення ОСОБА_2 її дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6 у спірну квартиру.

Позов обґрунтовано наступним.

26.01.1994 року вона разом із батьком, відповідачем ОСОБА_3 вселилась у двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка не приватизована і є єдиним місцем проживання. 28.05.1996 року у позивачка народилась донька ОСОБА_4, а 11.06.2010 року донька ОСОБА_5, які з дня народження проживають у спірній квартирі. 06.10.2014 року у доньки ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6, який також з дня народження проживає у квартирі.

03.07.2016 року позивачка разом із дітьми та онуком пішли в гості до ОСОБА_7, а повернувшись о 16 годині побачили, що замки в дверях замінені, що стало перешкодою з цього часу для проживання в квартирі. У звязку із перешкодою у проживанні позивачка звернулась до органів поліції.

Посилаючись на те, що відповідач перешкоджає у користуванні квартирою через особисті стосунки, але по закону не має права цього робити, вона та її діти добросовісно користувались квартирою і сплачували за її користування, позивачка просила позов задовольнити.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2017 року, в порядку перегляду заочного рішення за заявою відповідача ОСОБА_3, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2017 року скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку.

20.04.2017 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №4 по вул. Нерубайській,30 в м. Одесі.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_2 ніколи не проживала в спірній квартирі, а лише формально була зареєстрована в квартирі, вона не сплачувала за комунальній послуги і жодних її речей у квартирі немає. ОСОБА_2 не чинились перешкоди в користуванні квартирою, навпаки, вона, починаючи з дня реєстрації, не виявляла бажання проживати в спірній квартирі, що підтверджується показами свідків та актами про не проживання.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що ОСОБА_2 більше 13 років відсутня у спірній квартирі без поважних причин і втратила право користування, позивач за зустрічним позовом просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2017 року ОСОБА_2 у позові відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Суд визнав ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №4 по вул. Нерубайській,30 в м. Одесі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 03.10.2017 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, та про відмову у зустрічному позові, посилаючись на незаконність рішення суду.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає: суд у справі ухвалив заочне рішення, яким задовольним позов про вселення та усунення перешкод у користуванні, однак ухвалою суду від 24.03.2017 року задоволена заява відповідач про перегляд заочного рішення суду; 20.04.2017 року суд прийняв до провадження зустрічний позов ОСОБА_3; 03.10.2017 року суд прийняв рішення про відмову їй у позові і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, яке підлягає скасуванню з підстав ст. 309 ЦПК України в редакції, чинній на час прийняття рішення; на її погляд суд порушив закон, оскільки не зясував у свідків причини того, чому позивачка і її батько ОСОБА_3 знаходяться у надзвичайно неприязних відносинах, при цьому суддя перервав, не надавши висловитись ОСОБА_8, що унеможливило встановити істину по справі; вона була вимушена змінити багато місць проживання через те, що батько вчиняв до неї протиправні дії, перешкоджав у проживанні; позивачка свого житла не має і вимушена знімати по найму житло; порушені житлові права позивачки проігноровані судом і це призвело до того, що позивачка стала бездомною, а також є причиною неприязних відносин між нею та батьком; суд не прийняв до уваги квитанції про оплату за комунальній послуги через те, що оплату здійснено 11.07.2016 року, тобто після звернення із позовом до суду, однак суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 03.07.2016 року зареєструвала шлюб із відповідачем, який часто хворіє та фактично виступила ініціатором заборони їй у користуванні спірною квартирою; суд не прийняв до уваги довідку КП ЖКС «Пересипський» від 14.07.2016 року про її реєстрацію у спірній квартирі і взяв до уваги доводи відповідача, що вона не проживає у квартирі з 1994 року, зберігаючи лише реєстрацію; суд не надав оцінки довідці про те? що в квартирі зареєстровані її діти та онук; суд взяв до уваги акти про не проживання, підписані особами, які померли; суд взяв до уваги пояснення свідків, які 1,2 рази заходили в квартиру і не бачили її там, що суперечить вимогам ст. 71 ЖК України; вона була вимушена після сварок покинути квартиру, а потім поверталась, оскільки іншого житла не має; сварки були через те, що квартира мала за площею, а в неї народилось 3 дітей та онук, що було незручно для відповідача; з ними проживав ще й чоловік позивачки, з яким вона розірвала шлюб через те, що не витримав умов проживання в квартирі та неправомірної поведінки відповідача; суд не взяв до уваги правову позицію Верховного суду України у справі №6-1166 цс, постанова від 04.11.2015 року про загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами; свідки з боку відповідача не підтвердили того, що протягом 24 годин на добу безперервно на протязі останніх 6 місяців вони не бачили, що позивачка не проживала в квартирі; свідок ОСОБА_9 є зацікавленою особою, оскільки проживає у квартирі разом з відповідачем і своєю донькою; фактично суд в рішення вдався до припущень, що є неприпустимим.

Відповідач за первісним і позивач за зустрічним позов ОСОБА_3 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

22.02.1990 року ОСОБА_3 видано ордер на право зайняття 1 кімнатної квартири №4 житловою площею 16,8 м2 по вул. Нерубайській,30 в м. Одесі на одну особу (а.с. 58).

ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи з дитинства пожиттєво (а.с.59-62).

За квитанцією від 23.03.2012 року ОСОБА_2 сплачені комунальні послуги за 2 квартал 2012 року, в/м РАФ- 326,86 і в/м еко.р-292,50 (а.с.5).

04.07.2016 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області прийнято і зареєстровано заяву, при цьому талон-повідомлення № 001572 не зазначає заяву кого саме прийнято та з яких підстав (а.с. 6).

11.07.2016 року видані квитанції на імя ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про сплату комунальних послуг на загальну суму 200 гривень (а.с.5).

Згідно довідки від 14.07.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, його донька ОСОБА_2, онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і правнук ОСОБА_6 (а.с. 9-13).

29.06.2016 року і 23.03.2017 року складені акти про не проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому в актах зазначено, що ОСОБА_2 ніколи не проживала в спірній квартирі (а.с.57,79,80).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, сусіди, які мешкають у будинку по вул. Нерубайській,30 в м. Одесі підтвердили факт не проживання в спірній квартирі ОСОБА_2 понад встановлені законом строки без поважних причин.

Суд критично оцінив покази свідків ОСОБА_14, зятя ОСОБА_2, ОСОБА_15 рідного брата ОСОБА_2 і ОСОБА_8 колишнього чоловіка ОСОБА_2, які знаходяться в неприязних відносинах із ОСОБА_3

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із користування жилим приміщенням за договором найму, які регулюються нормами ЖК України.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у позові про вселення виходив з того, що позивачка не довела свої вимоги.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_8 суд виходив з того, що його вимоги є обґрунтованими та доведеними (а.с.138,139).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї (ст. 64 ЖК України).

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 71 ч.1, ст. 72 ч.1 ЖК України).

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними і допустимими доказами, що на підставі ордеру від 22.02.1990 року ОСОБА_3 вселився в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В листопаді 1993 року ОСОБА_2 виповнилось 16 років, і на прохання колишньої дружини, з метою отримання ОСОБА_2 паспорта, ОСОБА_3 надав згоду на реєстрацію в спірній квартирі ОСОБА_2

ОСОБА_2, яка зареєстрована в спірній квартирі з 26.01.1994 року, в 1994 році квартиру не вселялась і з січня 1994 року по день предявлення позову (31.07.2016 року) в спірній квартирі не проживала.

В жовтні 1996 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб із ОСОБА_16, від шлюбу мають двох дітей доньку ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 і доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. В жовтні 2014 року, на підставі рішення суду від 27.10.2014 року, ОСОБА_2 і ОСОБА_8 шлюб розірвали (а.с.8).

ОСОБА_2 стверджувала в позовні заяві, що ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у проживанні в квартирі з 03.07.2016 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що батько постійно перешкоджав їй у користуванні спірною квартирою і вона була вимушена змінити багато місць проживання через те, що батько вчиняв до неї протиправні дії, перешкоджав у проживанні, з ними проживав ще й чоловік позивачки, з яким вона розірвала шлюб через те, що він не витримав умов проживання в квартирі та неправомірної поведінки відповідача (а.с.1453,144).

Разом з тим, причини розірвання шлюбу, у свій час, ОСОБА_8 зазначав інші (а.с.8).

Матеріали справи не містять жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження того, що ОСОБА_8 в період з 1994 року по липень 2016 року перешкоджав ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, у звязку з чим вона була вимушена міняти місця проживання, крім того, батько вчиняв до неї протиправні дії і перешкоджав у проживанні в квартирі.

Між тим, ОСОБА_8 стверджує, що ОСОБА_2, з часу реєстрації (січень 1994 року), в квартирі не проживає, формально зберігаючи реєстрацію.

Зазначені обставини обєктивно підтверджуються письмовими доказами і поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

Колегія суддів також зважає на те, що посилання ОСОБА_2 про наявність неприязних відносин між нею, батьком та свідками ОСОБА_14, ОСОБА_4 і ОСОБА_16, зважаючи на конкретні обставини справи, не мають правового значення для висновку про поважність причини відсутності ОСОБА_2 у спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 не довела належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме про поважність причин відсутності в спірному жилому приміщенні понад встановленні законом строки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_2 у позові і про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про те, що:суд не прийняв до уваги квитанції про оплату за комунальній послуги через те, що оплату здійснено 11.07.2016 року, тобто після звернення із позовом до суду; суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 03.07.2016 року зареєструвала шлюб із відповідачем, який хворіє та фактично виступила ініціатором заборони їй у користуванні спірною квартирою; суд не прийняв до уваги довідку КП ЖКС «Пересипський» від 14.07.2016 року про її реєстрацію і спірній квартирі і взяв до уваги доводи відповідача, що вона не проживає у квартирі з 1994 року, зберігаючи лише реєстрацію; суд не надав оцінки довідці про те? що в квартирі зареєстровані її діти та онук; суд взяв до уваги акти про не проживання, підписані особами, які померли; суд взяв до уваги пояснення свідків, які 1,2 рази заходили в квартирі не бачили її там , що суперечить вимогам ст. 71 ЖК України; суд не взяв до уваги правову позицію Верховного суду України у справі №6-1166 цс, постанова від 04.11.2015 року про загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами; свідки з боку відповідача не підтвердили того, що протягом 24 годин на добу безперервно на протязі останніх 6 місяців вони не бачили, що позивачка не проживала в квартирі; свідок ОСОБА_9 є зацікавленою особою, оскільки проживає у квартирі разом з відповідачем і своєю донькою, - не заслуговують на увагу.

Належними і допустимими доказами встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з часу реєстрації, формально її зберігаючи. При цьому, належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами не доведено, що в період з 1994 року і до липня 2016 року ОСОБА_3 будь-яким чином перешкоджав ОСОБА_2 у користуванні квартирою, вчиняв в цей час до неї, її дітей та онука, а також до її колишнього чоловіка ОСОБА_8 неправомірні дії, повязані із перешкодами в користуванні спірною квартирою.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_2, остання не має права на відшкодування судових витрат за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 19.10.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_17

ОСОБА_18