Справа № 226/1869/18

Справа № 226/1869/18
Провадження № 2/226/724/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Мирноградвугілля» (далі ДП «Мирноградвугілля») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обгрунтування якого вказав, що він у період з 10.03.2017 по 02.05.2018 перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений 02.05.2018 за власним бажанням у зв'язку зі зміною місця проживання. У день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок. Фактично відповідач виплатив йому належні при звільненні суми 12.07.2018. Тому, він вважає, що відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 26967 грн 64 коп., із розрахунку його середньоденного заробітку на підставі довідки відповідача у 550 грн 36 коп., помножених на 49 робочих днів прострочення розрахунку при звільнені. Вказану суму позивач просить суд стягнути на свою користь разом з понесеними ним витратами по сплаті судового збору у розмірі 704 грн 80 коп. та витратами на послуги адвоката в розмірі 1000 грн.

Ухвалою судді від 30.07.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

15.08.2018 відповідачем надано відзив на позов.

Ухвалою суду від 28.09.2018 позивач викликався до суду для дачі особистих пояснень.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, пояснивши, що вимогу про стягнення моральної шкоди, про яку йде мова у тексті позову, він не заявляє.

Представник відповідача ДП «Мирноградвугілля» ОСОБА_2 у судововму засіданні позовні вимоги не визнала, згідно із відзивом на позов вказала, що у день звільнення позивач не працював, згідно графіку у нього був вихідний день. ОСОБА_1 звернувся з вимогою про виплату належної йому суми при звільненні 08.06.2018. 12.07.2018 останньому виплачена вся сума заборгованості. Отже, з моменту звернення з вимогою про виплату до повного розрахунку пройшло 22 робочих дні, а середній заробіток за час затримки складає 12107,92 грн (550,36 грн х 22 дні). Таким чином, вини підприємства з невиплати належних при звільненні сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП України, не має. Крім того, відповідно до ст.9 Гірничого Закону України обєми державної підтримки гірничих підприємств визначаються Державним бюджетом на поточний рік. Причини несвоєчасної виплати від підприємства не залежали. В процесі виробничо-фінансової діяльності шахти держпідтримка на покриття витрат по собівартості готової вугільної продукції поступала несвоєчасно. На покриття витрат за травень 2018 року залишки коштів отримані 12.07.2018. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 10.03.2017 по 02.05.2018 знаходився у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта ім.Димитрова» державного підприємства «Красноармійськвугілля», яке за наказом від 16.05.2017 № 132 перемейноване у ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля», працюючи механіком дільниці підземним з повним робочим днем у шахті, звідки 02.05.2018 був звільнений за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку зі зміною місця проживання, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, довідками відповідача від 15.06.2018 (а.с.7-12, 13, 14).

Згідно графіку виходів за травень 2018 року позивач у день звільнення 02.05.2018 не працював через вихідний день.

Відповідно до довідки ВП «Шахта «5/6» ДП «Мирноградвугілля» від 15.06.2018 останній раз розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_1, звільненим з шахти 02.05.2018, був проведений 11.06.2018, на день надання довідки сума заборгованості складала 17060 грн 58 коп. за травень 2018 року (а.с.13).

Відповідно до виписки ПАТ КБ «Приватбанк» з карткового рахунку позивача за період з 01.05.2018 - 13.07.2018 заробітна плата в сумі 17060 грн 58 коп. була зарахована 12.07.2018 (а.с.15).

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно за ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 12.07.2018.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно розяснень п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування сдами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої ст.117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством.

Тому суд не приймає позицію представника відповідача з приводу того, що

Так як підприємством у день звільнення розрахунок з позивачем не проведено, воно має відповідати перед позивачем згідно за ст.117 КЗпП України.

Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 02.05.2018 по 12.07.2018 в сумі 26967 грн 64 коп., із розрахунку: 49 робочих днів х 550 грн 36 коп.

При цьому суд вважає, що розрахунок необхідно проводити не з 02.05.2018, а з 03.05.2018, оскільки згідно за абз.2 п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністрества юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно із довідкою відповідача від 15.06.2018 заробіток позивача у березні 2018 року за 10 робочих днів склав 5448 грн 41 коп., у квітні 2018 року року за 20 робочих днів 11062 грн 30 коп., отже середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 550 грн 36 коп. ((5448,41 грн + 11062,30 грн) : (10 днів + 20 днів)) (а.с.14).

Перевіривши розрахунок середньоденного заробітку позивача, проведеного підприємством, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100.

Відповідно до роз'яснення Мінсоцполітики з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік (лист від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214) кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати, за травень 2018 року 19 днів, за червень 2018 20 днів, за липень 2018 року 9 днів, а всього 48 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.05.2018 по 12.07.2018 буде дорівнювати 26417 грн 28 коп., із розрахунку: 48 робочих днів х 550 грн 36 коп.

Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Незадовільне фінансове становище та відсутність бюджетних дотацій, на які у своєму запереченні звертає увагу відповідач, не виключає відповідальності підприємства. Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Така позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні у справі «Кечко проти України».

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

В силу ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із довідкою адвоката від 20.07.2018 позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн за договором від 19.07.2018, укладеним з адвокатом ОСОБА_3, відповідно до якого зміст правничої допомоги полягає у складанні даного позову до суду (а.с.18).

Таким чином, суд вважає, що згідно зі ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 704 грн 80 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн, а всього 1704 грн 80 коп, пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 1671 грн.

На підставі ст.ст.47, 115, 116, 117 КЗпП України, законів України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст.ст.12, 13, 76, 133, 137, 141, 197, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки якої НОМЕР_1, місце проживання якого: 85321, АДРЕСА_1, до державного підприємства «Мирноградвугілля», юридична адреса якого: 85323, Донецька область, м.Мирноград, вул.Соборна, 1, , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 03.05.2018 по 12.07.2018 в сумі 26417 грн 28 коп. та понесені судові витрати в сумі 1671 грн 00 коп., а всього 28088 (двадцять вісім тисяч вісімдесят вісім) грн 28 коп.

У задоволенні позовних вимог щодо решти заявленої позивачем суми стягнення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.10.2018.

Суддя Ж.Є.Редько