Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 315/1505/17 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/778/2591/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» про розірвання договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Україна» про розірвання договору оренди землі, який згодом уточнив.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 12.02.2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Україна» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала ТОВ «Україна» в оренду земельну ділянку загальною площею 4,2588 га, яка знаходиться на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, строком на 15 років.

На теперішній час власником вищевказаної земельної ділянки є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину від 25 серпня 20l6 року.

Пунктами 9-14 договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у гривнях у розмірі 3,0 % від нормативної оцінки земельної ділянки і може сплачуватися, як натуральній чи відробітковій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації поточного року. Орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року.

Однак, орендна плата за 2016 рік та 2017 рік позивачу виплачена не була.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд розірвати договір оренди землі та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути з відповідача на його користь несплачену орендну плату за 2016 рік - у розмірі 5500,01 грн., та за 2017 рік у розмірі 5500,01 грн. і судові витрати.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 12.02.2009 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Україна».

Скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 12.02.2009 року, зареєстрованого в Гуляйпільському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Цент Державного земельного кадастру при Державному Комітеті України по земельним ресурсам», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.02.2009 № 45.

Стягнуто з ТОВ «Україна» на користь ОСОБА_3 заборгованість за оренду земельної ділянки за 2016-2017 роки з урахуванням коефіцієнту індексації поточного року, пені та 3 % річних в розмірі 14546,18 грн.

Зобовязано ТОВ «Україна», передати земельну ділянку загальною площею 4,2588 га яка розташована на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Україна» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1344,80 грн. та витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 7466грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ТОВ «Україна» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності таких вимог.

Такий висновок суду є правильним і таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами в обґрунтування заявлених ОСОБА_3 позовних вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ст.627,628 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором оренди земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Як вбачається з матеріалів справи 12.02.2009 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ «Україна» договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,2588 га, яка знаходиться на території Успенівської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області.

За умовами спірного договору оренди ОСОБА_4 передала товариству вищевказану земельну ділянку в строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору визначено на 15 років. (а.с.7-11).

25 серпня 20l6 року ОСОБА_3 став новим власником вищевказаної земельної ділянки на підставі свідоцтва про право па спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1027 від 25.08.2016 року. (а.с.12).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У відповідності до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Умовами спірного договору, а саме п.п. 9-14 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у гривнях у розмірі 3,0 % від нормативної оцінки земельної ділянки і може сплачуватися, як в натуральній чи відробітковій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації поточного року. Орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року. (а.с. 7)

Однак, в період з 2016 року по 2017 рік включно відповідач не дотримувався умов договору, не виконував зобовязання щодо виплати орендної плату за користування земельною ділянкою.

Так, за 2016 2017 роки ТОВ «Україна» повинно було сплатити позивачу орендну плату в розмірі 5500,01 грн.

08 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням виплатити йому заборгованість по орендній платі за 2016-2017 роки, та вимогою про усунення заборгованості за п.9 спірного договору про відробіткову форму оранку, за період з 2011 року по 2017 рік, яка була повністю проігнорована товариством. (а.с. 15)

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи представника ТОВ «Україна» щодо наявності копії листів та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які надсилались ОСОБА_3 з проханням вирішити питання про отримання орендної плати, оскільки наявність вказаних листів не є свідченням того, що позивач отримував орендну плату. (а.с.27-29)

Слід зауважити, що під час розгляду справи судом першої інстанції, представник відповідача підтвердив, що орендна плата за користування земельною ділянкою, власником якої на теперішній час є позивач, за 2016-2017 роки ОСОБА_3 виплачена не була.

Вимогами ст..526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Разом з тим ЦК України містить окрему норму, яка регламентує саме договір найму земельної ділянки - це ст.792 ЦК України, яка регламентує спірні правовідносини та відсилає до спеціального законодавства в даній галузі права.

Згідно із пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно із ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В ході розгляду справи, районним судом було встановлено, що внаслідок порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки, ОСОБА_3 не отримує орендну плату на протязі двох років, на яку має право за умовами спірного договору, що містить ознаки систематичного порушення ТОВ «Україна» умов спірного договору оренди.

Відповідно до вимог ст.. 651 ЦК України факт невиплати орендної плати за умовами спірного договору є істотним його порушенням, що є однією з підстав для розірвання договору оренди на вимогу власника, в даному випадку ОСОБА_3

Вищенаведене свідчить про те, що ухвалюючи рішення, районний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі.

Колегія також погоджується з висновком суду щодо визначення стягнутої на користь позивача суми боргу по орендній платі з огляду на таке.

Так, п.п. 9-13 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у гривнях у розмірі 3,0 % від нормативної оцінки земельної ділянки і може сплачуватися, як в натуральній чи відробітковій формі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації поточного року. Орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня поточного року.

Відповідно до п.14 договору передбачено що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день затримки.

Як було встановлено, відповідачем за період 2016-2017 р.р. не було виплачено ОСОБА_3 орендну плату за користування його земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що орендна плата за 2016-2017 роки складає по 5500,01 грн. на рік. (а.с. 71-зворот)

З урахуванням положень ст.. 625 ЦК України та п. 14 спірного договору, сума заборгованості за 2016 рік становить 8735,23 грн., а за 2017 рік - 5810,95 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 становить 14546,18 грн., як і було вірно визначено судом першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на небажання самого позивача щодо отримання орендної плати належними доказами не підтверджено, і це не позбавляло товариство і в такому випадку вирішити це питання згідно вимог ст.537 ЦК України.

З урахуванням наведеного вбачається, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13.09.2018 року

Головуючий:

Судді: