АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1460/18Головуючий по 1 інстанції Костенко А.І.
Категорія: 5 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Василенко Л.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - ОСОБА_6;

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 червня 2018 року у складі судді Костенка А.І. -:

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернулася із позовом до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Зазначала, що 7 квітня 2016 року позивачка за власні кошти придбала мототракторний блок вартістю 51800 грн., та саджалку до мотоблока вартістю 2200 грн. Мототракторний блок та саджалка зберігались в домоволодінні матері позивачки ОСОБА_7, в с. Зелений Гай Маньківського району Черкаської області.

У тому ж 2016 році, коли ОСОБА_5 приїхала обробляти город, то мототракторного блока з саджалкою на місці не виявилось, а мати позивачки пояснила, що їх забрав брат позивачки - відповідач ОСОБА_6, та після обробки свого городу обіцяв повернути. Однак, відповідач мототракторний блок та саджалку не повернув.

Позивачка та її мати просили відповідача повернути вказане майно, але той відмовляється його повертати.

Факт заволодіння відповідачем мототракторним блоком та саджалкою підтверджується його поясненням, наданим працівникам поліції. Вказані мототракторний блок та саджалка на даний час знаходяться за місцем проживання відповідача.

ОСОБА_5 зазначила, що її право власності на спірне майно підтверджується товарними чеками № № 10, 11 від 7 квітня 2016 року.

Позивачка просила суд витребувати у ОСОБА_6 належній їй мототракторний блок та саджалку до мототракторного блоку, та передати їх їй. В разі неможливості повернення майна в натурі просила стягнути із відповідача на її користь вартість майна в сумі 54 000 грн.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 22 червня 2018 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_6 та передано ОСОБА_5 мототракторний блок і саджалку до мототракторного блоку, а у випадку неможливості повернення даного майна в натурі стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 вартість майна в сумі 54 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір у сумі 704,80 грн. на рахунок 0001 (отримувач: ГУК у м. Київ/м. Київ/22030106, код отримувача (за ЄДРПОУ) 37993783, МФО 820019).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 червня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що участь в розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не приймав, про існування даної справи йому не було відомо, так як ніяких повідомлень та викликів до суду він не отримував.

Скаржник зазначив, що спільно з позивачкою та їх матір'ю було вирішено придбати мототракторний блок та саджалку за кошти, що залишилися після смерті батька, ОСОБА_8 у 2015 році.

Весною 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 разом поїхали в м. Умань та придбали мототракторний блок та саджалку. ОСОБА_6 оглядав товар, а ОСОБА_5 оформлювала договір купівлі-продажу. Придбане спірне майно було перевезено до матері в с. Зелений Гай, Маньківського району Черкаської області.

ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі також вказує, що в 2017 році він користувався даним майном, обробляв свою земельну ділянку, а також земельні ділянки позивачки та матері. Проте, після того як ОСОБА_5 почала вимагати повернути їй мототракторний блок та саджалку, мотивуючи тим, що це її майно і придбане за її кошти, то в кінці 2017 року він доставив мототракторний блок та саджалку до матері. Де знаходиться дане майно на даний час йому не відомо.

Скаржник зазначає, що суд безпідставно в своєму рішенні вказав, що мототракторний блок та саджалка придбані за кошти позивачки, а на чеку щодо придбання саджалки взагалі не зазначено хто її придбавав.

Крім того, скаржник вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачка не надала суду доказів того, що спірне майно перебуває у володінні ОСОБА_6

ОСОБА_5 скористалася своїм правом та надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що долучені до апеляційної скарги пояснення та акти обстеження домоволодіння скаржника не можуть бути доказом відсутності у нього спірного майна, оскільки ці дії були вчинені вже після рішення суду, про яке знав скаржник.

Зокрема, акт обстеження домоволодіння ОСОБА_6 від 19.07.2018 року, який наданий скаржником до скарги, не є належним доказом, оскільки не вбачається яку юридичну силу має цей документ, які підстави були для проведення такого огляду та процедура за якої проводився огляд домоволодіння.

Доводи скаржника про те, що він повернув матері в домоволодіння спірне майно не підтверджується жодними доказами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення прийшов до висновку, що позивачка придбала у власність мотоблок за 51800 грн., та саджалку до мотоблока за 2200 грн., а відповідач, взявши у неї це майно, не повертає його. Тобто, у відповідача відсутні правові підстави для володіння даним майном, а тому порушене право позивачки на спірне майно підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до товарного чека № 11 від 07.04.2016 року ОСОБА_5 (с. Попівка, НОМЕР_2) придбала у ФОП ОСОБА_9 (НОМЕР_1) мототракторний блок DW150RN вартістю 51800,00 грн.

Відповідно до товарного чека № 10 від 07.04.2016 року ФОП ОСОБА_9 (НОМЕР_1) здійснив продаж саджалки до мотоблока (синя) вартістю 2200,00 грн. (а.с.7).

Відповідно до пояснень ОСОБА_6, що були ним надані у Маньківському відділенні поліції Уманського відділу поліції ГТУНП у Черкаській області 31.10.2017 року, вбачається, що на мототракторний блок ОСОБА_6 давав кошти, а з матір'ю у нього була домовленість, що він може забрати мотоблок та буде сплачувати за нього кошти. Мотоблок знаходиться в нього (а.с.8).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначив, що він не був повідомлений належний чином про розгляд справи в суді першої інстанції, а тому був позбавлений можливості надання пояснень.

Проте, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено адресу проживання відповідача, шляхом звернення до Буцької селищної ради (а.с.14-15).

Суд повідомляв ОСОБА_6 за встановленою адресою (АДРЕСА_1), проте 24.04.2018 року поштове відправлення повернулося до суду із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановлено строку зберігання» (а.с.24), а 15.05.2018 року поштовий конверт повернувся із зазначенням причини повернення- «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення» (а.с.34-35).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що 26.05.2018 року ОСОБА_6 особисто отримав судову повістку (а.с.42).

Доводи скаржника, що підпис на даному рекомендованому повідомленні не відповідає іншим наявним у справі підписам ОСОБА_6, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такий підпис здійснюється працівниками пошти при врученні поштових відправлень.

До апеляційної скарги ОСОБА_6 в якості доказів долучив Акт обстеження № 713 від 19.07.2018 року, в складі комісії з п'яти осіб, затверджений селищним головою, про те що під час обстеження, 19.07.2018 року домоволодіння в АДРЕСА_2, яке належить ОСОБА_6, мототрактора та картоплесаджалки не виявлено (а.с.60).

Також скаржником до апеляційної скарги додано копії письмових пояснень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 19.07.2018 року до акту обстеження домоволодіння від 19.07.2018 року. З цих пояснень вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мототрактора та картоплесаджалку з початку 2018 року і по час надання пояснень не бачили, у зв'язку з відсутністю даного майна в домогосподарстві ОСОБА_6 (а.с.61-62).

Колегія суддів критично оцінює вказані акт та письмові пояснення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Пунктом 19 вищезазначеної постанови передбачено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

За змістом частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право власності ОСОБА_5 на мототракторний блок і саджалку до мототракторного блоку підтверджено товарними чеками, які позивачем були надані до суду першої інстанції і це спірне майно знаходиться у незаконному володінні відповідача.

Доводи скаржника, що спірне майно було придбане за кошти покійного батька та те, що в кінці 2017 року ОСОБА_6 дане майно передав матері, не підтверджуються матеріалами справи.

Разом з цим, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вирішив, що підлягає до задоволення як позовна вимога в частині витребування у відповідача та передачі позивачу спірного майна, так і позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартість даного майна, коли неможливо повернути це майно в натурі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким рішенням, оскільки, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, одночасне задоволення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та про відшкодування вартості цього ж майна, за неможливості повернення його в натурі - є неможливим.

Зокрема, задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості майна, при умові неможливості повернення його в натурі, є передчасним, так як наперед припускає неможливість виконання судового рішення про витребування майна з чужого незаконного володіння та передчасно констатує порушення права позивачки за відсутності такого порушення.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ст. 376 ЦПК України, підлягає до скасування рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вартість спірного майна в розмірі 54 000 грн., в разі неможливості повернення майна в натурі.

В цій частині колегія суддів ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Розподіл судових витрат зміні не підлягає, оскільки обсяг задоволених позовних вимог, при перегляді рішення судом апеляційної інстанції по суті не змінився.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 22 червня 2018 року у даній справі змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 вартість майна в розмірі 54 000 грн., в разі неможливості повернення мототракторного блоку та саджалки до мототракторного блоку в натурі.

ОСОБА_5 в позовних вимогах до ОСОБА_6 про стягнення вартості майна в розмірі 54 000 грн. в разі неможливості повернення мототракторного блоку та саджалки до мототракторного блоку в натурі - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова