РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15835/18

пр. № 2/759/6868/18

23 листопада 2018 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Коваль О.А,

при секретарі: Грень О.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона із 26.06.1992 р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Однак спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки, подружні зв'язки фактично припинено з 1998 р. та стали проживати окремо. На прохання позивача добровільно розірвати шлюб через органи РАЦСу ОСОБА_2 відмовляється.

Позивач до суду не з'явилася. У матеріалах справ наявне її клопотання про розгляд справи без її участі у зв'язку з відсутністю можливості з'явитися до суду, в якому вона просила шлюб розірвати та залишити за нею прізвище «ОСОБА_1».

Відповідач в судове засідання також не з'явився. До суду подав заяву про розгляд справи без його особистої присутності, в якій він позов визнав повністю та просив розірвати шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 червня 1992 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в Жовтневому ЗАГС було зареєстровано шлюб за актовим записом № 769, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1. Дітей від спільного шлюбу немає.

Причиною розпаду сім'ї сторін стали різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Спроби примирення позитивних наслідків не досягли, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені. Відтак, шлюб носить формальний характер та суперечить інтересам обох із подружжя. Спору про спільне майно немає.

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України , позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, тому шлюб підлягає розірванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 110-112 СК України, ст. 81, 141, 200, 263, 265, 273, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 26 червня 1992 р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану (Жовтневому ЗАГС) за актовим записом № 769 - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити - «ОСОБА_1».

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.А. Коваль