Провадження № 4-с/161/105/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», заінтересована особа ОСОБА_1 на рішення та дії заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2018 року на адресу суду надійшла вказана скарга.

Скарга обґрунтована тим, що 17 травня 2018 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №49807510 у звязку з повним виконанням судового рішення.

Скаржник вважає дану постанову незаконною, оскільки рішення суду було про стягнення з боржника грошових коштів в доларах США, а державний виконавець неправомірно та необґрунтовано стягнув заборгованість у гривнях станом на день ухвалення судового рішення.

З наведених вище підстав просить суд:

1)визнати протиправними дії державного виконавця;

2)скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 17 травня 2018 року №49807510.

Представник скаржника у судове засідання не прибув, однак подав на адресу суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Державний виконавець у судове засідання не прибув, відзиву на скаргу не подав, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

Заінтересована особа (боржник у виконавчому провадженні) ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2011 року у цивільній справі №2-5460/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк кредитну заборгованість в розмірі 17 871 доларів США 92 центи, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ - 142 501 грн. 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкпонесені витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі - 1425 грн. 02 коп. з кожного по 712 грн. 51 коп. та 120 грн. з кожного по 60 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вказане рішення набрало законної сили і на його виконання судом були видані виконавчі листи щодо кожного з боржників.

Стосовно боржника ОСОБА_1 судом був виданий виконавчий лист від 24 квітня 2012 року №2-5460/11, який знаходився на примусовому виконанні Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, виконавче провадження ВП №49807510.

Як слідує з матеріалів справи, в межах даного виконавчого провадження, платіжним дорученням №1234 від 08 травня 2018 року Луцький районний ВДВС ГТУЮ у Волинській області перерахував скаржнику 143 274,26 грн. стягнутих з відповідача коштів.

В подальшому, а саме 17 травня 2018 року, заступником начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у звязку з повним виконанням судового рішення).

Доказів надіслання вказаної постанови скаржнику, державний виконавець суду не надав, так само як і доказів вручення її скаржнику.

Частиною пятою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази вручення скаржнику оскаржуваної постанови державного виконавця, суд дійшов висновку, що скаржником не пропущений строк на її оскарження встановлений законом.

Надаючи правову оцінку спірній постанові державного виконавця, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» були обґрунтовані невиконання кредитного договору позичальником надано в доларах США.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 17 червня 2011 року.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов'язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов'язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Така сама правова позиція викладена у постанові ОСОБА_4 Верховного суду від 04 липня 2018 року №761/12665/14-ц.

У розглядуваній справі, станом на день сплати коштів на користь скаржника (08 травня 2018 року) 143 274,28 грн. за офіційним курсом НБУ (26,29 грн.) становить 5 449,76 доларів США, що значно менше ніж стягнуті судом 17 871,92 долара США.

У звязку з вищевикладеним, висновок державного виконавця про повне виконання судового рішення є передчасним, а його постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» є незаконною.

Обираючи спосіб захисту порушеного права скаржника, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже суд за змістом Закону України «Про виконавче провадження» та ст.451 ЦПК України, наразі не має права скасовувати постанови державного виконавця.

Таким правом наділений виключно начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, у відповідності до ч.3 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки суд за змістом ч.2 ст.451 ЦПК України може зобовязати усунути порушення іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, вимогу скарги слід задовольнити частково шляхом визнання спірної постанови неправомірною та зобовязання начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області скасувати постанову заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 17 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП №49807510.

Підстав для задоволення скарги шляхом визнання протиправними дій державного виконавця суд не знаходить, оскільки в прохальній частині скарги скаржник не зазначає, які саме дії державного виконавця він просить суд визнати протиправними. Крім того, права та законні інтереси скаржника повністю поновлені шляхом задоволення вимоги про визнання неправомірною спірної постанови.

Керуючись статтями 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову заступника начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 від 17 травня 2018 року про закінчення виконавчого провадження ВП №49807510 та зобовязати начальника Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, або особу, яка виконує його обовязки, скасувати вказану постанову.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повне судове рішення складено та підписано 22 жовтня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.Ф. Кирилюк