Справа № 538/986/18
Провадження по справі № 2/538/476/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, третя особа: Перша лохвицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну частку ( пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 28 листопада 1997 року померла її бабка по лінії матері ОСОБА_2, дане підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 066536 від 28.11.1997 року, яка на день своєї смерті була прописана та фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка є спадкоємцем за заповітом від 27 листопада 1993 року (реєстровий №12 Пісківської сільської ради від 27.11.1993 року) спадкового майна, як внучка померлої, яке складалося із домоволодіння в с. Шевченки Лохвицького району Полтавської області, а також спадкоємцем за законом на іншу частину майна, у тому числі на земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Інших спадкоємців за законом, які б мали право на обовязкову частку у спадщині немає.

ОСОБА_1 фактично вступила в управління спадковим майном, але до перебігу шести місяців не звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки заповіт на її імя знаходився у матері ОСОБА_3, яка померла 30 березня 2005 року.

Однак державний нотаріус, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 червня 2018 року (вих. №737/02-31 від 08.06.2018 року) відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на ст. 1272 Цивільного кодексу України з мотивів, що предявлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0318471, підписаний 19.12.1997 року головою Лохвицької районної державної адміністрації на імя ОСОБА_2, був виданий після смерті спадкодавця, тому спадкодавець за життя не набула права власності на земельну частку (пай) розміром 3,0 га, розташовану на території Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є те, що головою Лохвицької районної державної адміністрації сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0318471 було підписано 19 грудня 1997 року, тобто після смерті ОСОБА_2, однак цей документ було видано на підставі чинного на день її смерті розпорядження Лохвицької райдержадміністрації від 20 червня 1997 року № 281, в якому зазначено, що ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Насіннєве» розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах.

ОСОБА_2, яка на день своєї смерті була прописана та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, працювала в Лохвицькому бурякорадгоспі, який 15 жовтня 1996 року було перейменовано у ВАТ «Насіннєве», де й працювала до виходу на пенсію і у звязку зі своєю трудовою діяльністю була включена до Списку громадян-членів ВАТ «Насіннєве», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ№021, виданого ВАТ «Насіннєве» с.Піски Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Відповідно до Положення Фонду Державного майна України про порядок приватизації майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також заснованих на їх базі господарських товариств, створених членами трудового колективу N1718 від 17.08.2000 року, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 вересня 2000 року за N668/4889, вона мала право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення при роздержавленні (разпаюванні) земель радгоспу Лохвицького бурякорадгоспу - ВАТ «Насіннєве». На момент отримання ВАТ «Насіннєве» державного акту на право колективної власності на землю згідно зі Статутом цього підприємства, ОСОБА_2 працювала, а пізніше була його членом, а отже має право на земельну частку (пай) при роздержавленні (розпаюванні) сільськогосподарських земель.

Таким чином, позивачка просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) на території Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області у розмірі 3,00 умовних кадастрових гектарів, після померлої 28 листопада 1997 року ОСОБА_2, яка на день своєї смерті була прописана та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №01318471, який було підписано 19 грудня 1997 року, чинного на день її смерті згідно з розпорядженням Лохвицької райдержадміністрації від 20 червня 1997 року № 281, в якому зазначено, що ОСОБА_2 «належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Насіннєве» розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах...».

В судове засідання позивачка не з"явилася, подала уточнену позовну заяву та заяву якою позов підтримує, справу просить слухати без її участі.

Відповідач - представник Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій вимоги позову визнає в повному обємі та просить справу слухати без участі представника.

Третя особа: представник Першої лохвицької державної нотаріальної контори Полтавської області на розгляд справи не з"явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що 28 листопада 1997 року померла бабка позивачки по лінії матері ОСОБА_2, дане підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 066536 від 28.11.1997 року, яка на день своєї смерті була прописана та фактично проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка є спадкоємцем за заповітом від 27 листопада 1993 року (реєстровий №12 Пісківської сільської ради від 27.11.1993 року) спадкового майна, як внучка померлої, яке складалося із домоволодіння в с. Шевченки Лохвицького району Полтавської області, а також спадкоємцем за законом на іншу частину майна, у тому числі на земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Інших спадкоємців за законом, які б мали право на обовязкову частку у спадщині немає.

ОСОБА_1 фактично вступила в управління спадковим майном, але до перебігу шести місяців не звернулася із заявою про прийняття спадщини, оскільки заповіт на її імя знаходився у матері ОСОБА_3, яка померла 30 березня 2005 року.

Однак державний нотаріус, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 червня 2018 року (вих. №737/02-31 від 08.06.2018 року) відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на ст. 1272 Цивільного кодексу України з мотивів, що предявлений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0318471, підписаний 19.12.1997 року головою Лохвицької районної державної адміністрації на імя ОСОБА_2, був виданий після смерті спадкодавця, тому спадкодавець за життя не набула права власності на земельну частку (пай) розміром 3,0 га, розташовану на території Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є те, що головою Лохвицької районної державної адміністрації сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0318471 було підписано 19 грудня 1997 року, тобто після смерті ОСОБА_2, однак цей документ було видано на підставі чинного на день її смерті розпорядження Лохвицької райдержадміністрації від 20 червня 1997 року № 281, в якому зазначено, що ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Насіннєве» розміром 3,00 в умовних кадастрових гектарах.

ОСОБА_2, яка на день своєї смерті була прописана та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, працювала в Лохвицькому бурякорадгоспі, який 15 жовтня 1996 року було перейменовано у ВАТ «Насіннєве», де й працювала до виходу на пенсію і в звязку зі своєю трудовою діяльністю була включена до Списку громадян-членів ВАТ «Насіннєве», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ№021, виданого ВАТ «Насіннєве» с.Піски Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Відповідно до Положення Фонду Державного майна України про порядок приватизації майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також заснованих на їх базі господарських товариств, створених членами трудового колективу N1718 від 17.08.2000 року, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 вересня 2000 року за N668/4889, вона мала право на земельну частку (пай) сільського господарського призначення при роздержавленні (разпаюванні) земель радгоспу Лохвицького бурякорадгоспу - ВАТ «Насіннєве». На момент отримання ВАТ «Насіннєве» державного акту на право колективної власності на землю згідно зі Статутом цього підприємства, ОСОБА_2 працювала, а пізніше була його членом, а отже має право на земельну частку (пай) при роздержавленні (розпаюванні) сільськогосподарських земель.

Розпорядженням голови Лохвицької райдержадміністрації від 20 червня 1997 року № 281 щодо затвердження проекту роздержавлення та приватизації ВАТ «Насіннєве», ОСОБА_2 дійсно отримала право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яке на даний час не змінено і не скасовано.

Згідно з довідкою №1103/170-18 від 03.10.2018 року відділу в Лохвицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області ОСОБА_2 на даний час «числиться у списку громадян-членів ВАТ «Насіннєве».

За приписами п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» №7 відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ст. 328 ЦК України громадянин набуває право власності на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1265 ЦК України у п"яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Суд визнає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 76, 206, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 328, 373, 1216, 1225, 1265, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, третя особа: Перша лохвицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, після померлої 28 листопада 1997 року ОСОБА_2, а саме: право на земельну частку (пай), на території Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, розміром 3,00 в умовних кадастрових гектара, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0318471, який було підписано 19 грудня 1997 року, чинного на день смерті ОСОБА_2, згідно з розпорядженням Лохвицької райдержадміністрації від 20 червня 1997 року № 281.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області: ОСОБА_4