Справа № 524/4856/18
Провадження №2/524/1946/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

У червні 2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначала, що вона та третя особа ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1.

З 2016 року відповідач ОСОБА_2 який є її онуком за вказаною адресою не проживає і його особистих речей в квартирі немає.

Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Ухвалою судді від 31 липня 2018 року було відкрито провадження у справі, визначено та залучено сторін та третю особу у справі, призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 16).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 не прибули, просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, про що надали письмові заяви.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, проти задоволення позову не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності, про що надав письмову заяву.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 на підставі договору міни, посвідченого 19 листопада 1997 року державним нотаріусом Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори Васильченко О.Б. зареєстровано у реєстрі за № 1-1725.

У згаданій квартирі є зареєстрованими позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, який не проживає у квартирі з 2016 року без поважних на те причин та підстав, що підтверджується актом про не проживання, складеного 01 лютого 2018 року ТОВ «Житлорембудсервіс». Особисті речі відповідача в квартирі АДРЕСА_1 - відсутні. У даний час фактичне місце проживання відповідача - невідоме та не встановлено.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позову.

Враховуючи наведені обставини, згоду відповідача щодо зміни місця проживання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення згідно ст. 405 ЦК України, оскільки не проживає у вказаному житловому приміщенні більше одного року.

Суд також врахував правовий висновок ВССУ викладений в ухвалі від 09 листопада 2017 року за № 598/1718/16-ц та правову позицію ВСУ у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Зокрема, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збори в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Третя особа ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду безпосередньо або через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти діб з дня проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: