Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 459/3068/16-ц

провадження № 61-27508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представник позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача -ОСОБА_6,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_5,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 вересня 2017 року в складі судді Рудакова Д. І. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі, у якому мають дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дочка мала проблеми із зором, тому вона змушена була поїхати на заробітки до Республіки Польщі. На заробітках була майже рік. До літа 2016 року її син від першого шлюбу ОСОБА_9 інколи забирав ОСОБА_10 з дитячого садка, гуляв з нею. Вона весь цей час передавала для дитини продукти харчування, солодощі, гроші. При спілкуванні з дочкою остання дуже раділа, хотіла, щоб вона швидше повернулася додому, однак після того, як вона повідомила відповідачу про свій намір розірвати шлюб, поведінка дитини різко змінилася. Під час телефонної розмови з дочкою зрозуміла, що дитину налаштовують проти неї. У подальшому, коли вона намагалася поговорити з чоловіком, він повідомив, що дочка не бажає з нею розмовляти.

Відповідач змінив двері в квартирі. Крім того, він зловживає спиртними напоями, не працює, доходів не має, власного житла не має, тому не має змоги забезпечити дитині належні умови проживання й дати їй все необхідне для повноцінного розвитку.

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позовна заява мотивована тим, що вихованням дочки займається виключно він, оскільки ОСОБА_3 добровільно залишила дитину, тим самим усунулась від її виховання та утримання, не відвідувала дитячих заходів, в яких брала участь їхня дочка.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 04 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із інтересів та потреб малолітньої ОСОБА_10, які зумовлені її розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги те, що між дитиною та матір'ю встановився зв'язок, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини. Суд взяв до уваги витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 27 квітня 2017 року № 85 про доцільність проживання дитини разом з матір'ю.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін та надав їм належну правову оцінку.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги забезпечення інтересів малолітньої дитини, її прихильність до батька. Суд надав перевагу матері лише на підставі ознаки статі, обґрунтовуючи своє рішення наявністю зв'язку між дитиною та матір'ю, розірвання якого може призвести до негативного впливу на розвиток дитини. При цьому суд не зазначив який саме існує зв'язок між дитиною та ОСОБА_3 та до якого саме негативного впливу може призвести розірвання цього зв'язку.

Суд не взяв до уваги той факт, що на момент ухвалення рішення малолітня дитина 2,5 роки проживала з батьком, оскільки ОСОБА_3 добровільно залишила дитину, усунулась від її виховання та утримання, під час судового розгляду цієї справи зрідка навідувала дитину.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що сторони з 03 лютого 2011 року перебували в шлюбі, у якому мають дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

На сьогодні ОСОБА_10 проживає з батьком, що підтверджується актом Комунального підприємства «Червонограджитлосервіс» від 11 жовтня 2016 року та довідкою відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області від 15 вересня 2016 року.

Згідно з повідомленням Червоноградської центральної міської лікарні від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_10 знаходиться під наглядом медичних працівників з народження. Знаходиться під наглядом окуліста.

Як убачається з характеристики ОСОБА_10, в неї сформоване адекватне уявлення про сім'ю, як спільність мами, тата, брата і себе. Самооцінка у дівчинки адекватна. Присутній певний рівень тривожності, який пов'язаний з відчуттям психологічної безпеки та потреби бути захищеною в сім'ї. Дівчинка має однакову прихильність до обох батьків і сприймає їх цілісно.

ОСОБА_10 у дитячому садку вивчає англійську мову, заняття оплачує батько ОСОБА_5

ОСОБА_5 з 01 липня 2015 року до 30 вересня 2016 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Делівері», отримав дохід на загальну суму 28 291,28 грн. На сьогодні ОСОБА_5 працює у ТОВ «Автолюкс експрес пошта», характеризується позитивно. Його дохід з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року становить 11 434,55 грн.

ОСОБА_3 працює на посаді формувальниці панчішно-шкарпеткових виробів, характеризується позитивно. Дохід з січня до червня 2017 року становить 17 130,00 грн. З 15 січня 2018 року заробітна плата ОСОБА_3 становить 3 730,00 грн на місяць.

ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає на АДРЕСА_1, квартиру орендує. Договір оренди укладений 01 жовтня 2016 року терміном на один рік. Орендна плата становить 1 200,00 грн на місяць. Також договором передбачено, що ОСОБА_3 повинна сплачувати комунальні послуги.

Згідно з актом обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_3 для дитини створені належні умови перебування та проживання.

Заробітна плата ОСОБА_3 становить: за січень 2017 року - 1 120,00 грн; за лютий-квітень 2017 року - по 3 200,00 грн; за травень-червень 2017 року - по 3 205,00 грн.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач матеріально забезпечена, працює, забезпечена житлом з нормальними соціально-побутовими умовами, піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, тому проживання дитини з матір'ю забезпечить її повний нормальний фізичний і духовний розвиток.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до частини першої статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що поняття «найкращих інтересів» дитини також є основним фактором в контексті процедур, передбачених в Гаазької конвенції 1980 року. У зв'язку з цим Європейський суд з прав людини послався на Рекомендацію № 874 (1979) Ради Парламентської асамблеї Ради Європи про те, що діти більше не повинні розглядатися як власність батьків, але вони повинні бути визнані як особи з їх власними правами і потребами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України», яке набуло статус остаточного 11 жовтня 2017 року, наголошено, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв'язки з сім'єю, окрім випадків, коли доведено, що сім'я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (див. справу «Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, 16 липня 2015 року) (пункт 76).

Суд встановлює, що здійснений національними судами аналіз перед прийняттям рішення про те, що донька заявника має проживати з матір'ю, був недостатньо ретельним. Отже, не зважаючи на широкі межі свободи розсуду національних органів державної влади в сфері опіки над дитиною, підстави, які вони навели у своєму рішенні, не можуть вважатися «відповідними і достатніми» (пункт 85).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до частин п'ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 21 лютого 2017 року № 41 ОСОБА_3 дозволено зустрічатись із малолітньою дочкою ОСОБА_10 двічі на тиждень: п'ятниця з 16.00 год. до 20.00 год., субота з 10.00 год. до 20.00 год. до вирішення справи в суді щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків.

У висновку комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 27 квітня 2017 року № 85 зазначено про доцільність проживання малолітньої ОСОБА_10 з матір'ю. При цьому зазначено, що ОСОБА_10 зареєстрована з батьком АДРЕСА_2. ОСОБА_3 проживає на АДРЕСА_1.

Обидва з батьків бажають, щоб дитина проживала з ним, не заперечують проти участі другого з батьків у вихованні дитини, мають задовільні житлово-побутові умови, позитивно характеризуються з місця роботи.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

С.П. Штелик