САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1267/17
Провадження №2/726/26/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Житарь С.А., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, визнання втратившим право користування житлом, та зняття з реєстрації та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, визнання втратившим право користування житлом, та зняття з реєстрації.

В позові посилається на те, що у відповідності до протоколу проведення електронних торгів № 262981 від 14.06.2017р., організованого ДП „СЕТАМ, він придбав житловий будинок та земельну ділянку за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, будинок № 21.

14.07.2017 року у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 його представник ОСОБА_7 зареєстрував його право власності на вищезазначене нерухоме майно, отримав на його імя свідоцтво про право власності на житловий будинок за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, буд. 21, який складається з житлового будинку літ.А, літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Д, сараю літ.Е, погребу літ.Пг та огорожі № 1-2, а також на земельну ділянку за цією ж адресою кадастровий номер :003:1038 площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, які раніше належали ОСОБА_5

Вказує на те, що після реєстрації його права власності на вищезазначене нерухоме майно, його представник ОСОБА_7 навідувався за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, буд. 21, однак відповідач ОСОБА_5 не впускала його навіть на подвіря.

Зазначає, що за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, буд. 21 зареєстрована відповідач ОСОБА_5

Вказує на те, що такі дії відповідача створюють йому перешкоди у здійснені прав власника, в звязку з чим він не може вільно користуватись будинковолодінням, проживати в ньому та користуватися земельною ділянкою.

Зазначає, що відповідачка ОСОБА_5 вже не є власником будинковолодіння і земельної ділянки, не є членом його сімї, добровільно відмовляється звільнити будинок, знятися з місця реєстрації, договір найму він з нею не укладав, вона без жодних правових підстав там проживає та користується газо- та електропостачанням.

Просить суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди в користуванні житловим будинком № 21 по провулку Ткачука Петра у м.Чернівці та відповідною земельною ділянкою (кадастровий номер :003:1038) площею 0,1 га а також зняти відповідача з реєстрації, виселити та визнати ОСОБА_5М, такою, що втратила право користування житловим будинком.

ОСОБА_5М звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів.

У зустрічному позові посилається на те, що згідно ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.08.2013 року N9 7497653 їй на праві приватної власності належав житловий будинок літ. А загальною площею 135.10 кв. м та житловою площею 68,40 кв. м, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Е, погріб літ. Пг та огорожа 1, 2. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 21.04.2016 року № 57842804 їй на праві особистої приватної власності належала земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: :43:003:1038 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: м.Чернівці,1-й пров.П.ткачука, 21.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.09.2017 року № 98318017 власником вказаного житлового будинку та присадибної земельної ділянки з 15.06.2017 року є позивач - ОСОБА_3

Вказує на те, що старий житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, як і земельна ділянка належали батькам її чоловіка - ОСОБА_8, який помер 04.11.2011 року, копія свідоцтва про одруження та копія свідоцтва про смерть чоловіка додаються

Зазначає, що на місці старого житлового будинку вона із чоловіком впродовж 1985 - 2011 років побудували господарство, яке на підставі аукціону перейшло у власність позивача ОСОБА_3

Вказує на те, що її вселення у спірний житловий будинок 22.11.1985 році відбулося як члена сім'ї, яка на той час складалася із її чоловіка та свекрухи.

Вказаний вище житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в якому вона постійно проживає та зареєстрована майже 32 роки є єдиним її місцем проживання і вона впрдовж вказаного строку володіла та користувалася присадибною земельною ділянкою під даним будинковолодінням.

Просить суд, встановити безстроковий особистий житловий сервітут відносно житлового будинку № 21 на ОСОБА_9 в м.Чернівці для постійного довічного проживання в ньому ОСОБА_5 та встановити безстроковий особистий земельний сервітут відносно присадибної земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :43:003:1038 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м.Чернівці. 1-й ОСОБА_9, 21 для постійного довічного землекористування.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та дав аналогічні пояснення згідно позовної заяви. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У зустрічному позові ОСОБА_5М до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів. відмовити, за безпідставністю.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов підтримав повністю та дав аналогічні пояснення згідно позовної заяви. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У зустрічному позові ОСОБА_5М до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів надав заперечення та вказав, що до свідоцтва про право власності, йому належить на праві власності житловий будинок за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, буд. 21, який складається з житлового будинку ліг.А, літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Д, сараю літ.Е, погребу літ.Пг та огорожі № 1-2, а також земельна ділянка за цією ж адресою кадастровий номер :003:1038 площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, які раніше належали відповідачці за первісним позовом ОСОБА_5. Вказував на те, що він неодноразово приходив за адресою м.Чернівці провулок Ткачука 21, однак відповідачка не впускає його до помешкання, яке належить йому на праві власності.

Зазначає, що 27.07.2017р., ОСОБА_5 не будучи власницею цього житлового будинку, ввівши в оману працівників ЦНАПу по вул. Підкови 2 у м.Чернівці, незаконно надала дозвіл на реєстрацію місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та його малолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 Відповідачка за первісним позовом не є членом його сімї, не зверталася до нього із пропозицією, щодо встановлення житлового та земельного сервітутів, таким чином у неї не виникло право на звернення до суду із даними позовними вимогами, а отже є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог зустрічної позов заяви. Тому просить задовільнити його позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнала, та вважає його не обґрунтованим. Просить в первісному позові відмовити, зустрічний позов підтримала повністю. Просить задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов не визнала, та вважає його не обґрунтованим. Зазначила, що на місці старого житлового будинку вона із чоловіком впродовж 1985 - 2011 років побудували господарство, яке на підставі незаконного рішення через аукціон перейшло у власність позивача ОСОБА_3 Вказаний вище житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в якому вона постійно проживає та зареєстрована майже 32 роки є єдиним її місцем проживання і вона впрдовж вказаного строку володіла та користувалася присадибною земельною ділянкою під даним будинковолодінням. Позивача та його представників вона не допускає до свого будинковолодіння оскільки вважає, що її будинок забрали шахрайським шляхом. Рішення суду, згідно якого її будинок реалізований через аукціон, вона на даний час оскаржує у Верховному суді. Просить задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Допитаний а судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який є відчимом позивача, вказав на те, що він придбав майно для позивача, відповідачка з цим не погоджувалася, чинила їм перешкоди, відмовляється звльнити будинковолодіння. Будинковолодіння придбав за 1 014 050 грн.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, який є старшим державним виконавцем ЧМ ВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області, вказав на те, що ним 9.10.2017 року було складено акт про відмову відповідачки передати позивачу майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, будинок № 21 на виконання протоколу електроних торгів.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13, пояснила, що вона є сусідкою відповідача, всі мешканці вулиці за місцем проживання відповідача, занепокоєні тим, що бувші квартиранти ОСОБА_5 шахрайським шляхом заволоділи маєтком останньої, при цьому скористалися її тяжким психологічним станом, після смерті її чоловіка, пів року назад почули що квартиранти заволоділи її маєтком і на даний час виселяють.

Допитаний а судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав аналогічні покази.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності серії НМЕ 158589 від 14.07.2017 року позивачу ОСОБА_3 належить на праві власності житловий будинок за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, буд. 21, який складається з житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, сараю літ. Д, сараю літ. Е, погребу літ. Пг та огорожі № 1-2, а також земельна ділянка за цією ж адресою кадастровий номер :003:1038 площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, які раніше належали ОСОБА_5

Судом встановлено, що позивач на час придбання житлового будинку та земельної ділянки за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, будинок № 21 у відповідності до протоколу проведення електронних торгів № 262981 від 14.06.2017р., організованого ДП „СЕТАМ, знав, що у зазначеному житлі зареєстрована та проживає колишній власник ОСОБА_5

Судом встановлено, що згідно довідки про склад сімї та реєстрацію місця проживання виданої ПП «Садгора-Сервіс» № 2463 від 31.07.2017 року за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, буд. 21 зареєстрована відповідач ОСОБА_5 Вказаний вище житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, в якому вона постійно проживає та зареєстрована майже 32 роки є єдиним її місцем проживання і вона впрдовж вказаного строку володіла та користувалася присадибною земельною ділянкою під даним будинковолодінням.

Судом встановлено, що не заперечується ОСОБА_5, що відповідач створює позивачу перешкоди у здійснені права користування, в звязку з чим він не може вільно користуватись будинковолодінням, проживати в ньому та користуватися земельною ділянкою.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком № 21 по провулку Ткачука Петра у м.Чернівці та відповідною земельною ділянкою (кадастровий номер :003:1038) площею 0,1 га суд вважає, що її слід задовольнити.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Данна обставина визнана ОСОБА_5 в її поясненнях, крім того підтверджена показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідача ОСОБА_5 з реєстрації її місця проживання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.п. 24 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання (перебування) фізичних осіб, веде відповідний реєстраційний облік.

Таким чином, вимога позивача про зняття ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання стосується ЧМВ управління ДМС України в Чернівецькій області. Однак, з клопотанням про залучення його до участі в справі як співвідповідача позивач чи його представник до суду не звертались.

Відповідно до вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_3 за основним позовом про виселення та визнання ОСОБА_5М, такою, що втратила право користування житловим будинком суд приходить до наступних висновків.

Суд констатує, що в цій справі виникла складна правова ситуація. З одного боку є права власника майна, захист яких гарантовано Конституцією України, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод і законом. З іншого - права особи, яка живе у цьому житлі захищаються нормами ст. 8 Конвенції, згідно з ч. 1 якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. Реалізація прав одних осіб обов'язково призведе до втручання в права інших.

Для вирішення зазначеної суперечності необхідно проаналізувати даний спір з позицій прецедентної практики ЄСПЛ та системного підходу до застосування норм національного законодавства щодо гарантій прав людини.

У даній справі як джерело права, вважає суд, належить застосувати правоположення, висловлені у Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010, заява № 30856/03. У цьому Рішенні ЄСПЛ ключові обставини мають схожість з обставинами і правовідносинами розглядуваної справи. А тому підхід, застосований ЄСПЛ належить застосувати і до даного спору.

У п. 41. Рішення зазначено, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). Це правоположення відображає особливу загальнолюдську цінність житла, тому застосовуючи даний принцип суд вважає необхідним відповідно до ч. 2 ст. 8 Конвенції дослідити чи задоволення законних вимог власника буде співмірним втручанню у право на повагу до житла.

Згідно з п. 44 указаного рішення ЄСПЛ «…втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...).

Суд вважає, що позбавлення відповідача ОСОБА_5 права на житло у даному випадку не відповідно до закону і без нагальної суспільної необхідності.

Щодо невідповідності закону.

У результаті задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5 за первісним позовом втрачає житло без будь-яких гарантій чи компенсацій. На думку суду, таке позбавлення права на житло (виселення), у даній справі, якщо його розглядати через призму права, ґарантоване ст. 8 Конвенції.

Положення ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, на норми якої послався позивач ОСОБА_3, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, не передбачають конкретних способів захисту права власника, а лише констатують таку можливість. Не містять процедури захисту прав власника. Тобто ці норми є юридично недостатньо визначеними, щоб тільки на їх підставі учасники правовідносин могли ясно і чітко прогнозувати свої дії.

Суд вважає, що позбавлення права на користування житлом та виселення тільки на підставі загальної норми Цивільного кодексу України, без посилання на конкретні нормативні підстави та процедури не відповідає принципу «відповідно до закону» і вимогам до обґрунтованості судових рішень. Позивач не врахував, що норми Житлового кодексу України містять підвищені гарантії захисту житлових прав з огляду на цінність житла для реалізації людьми права на життя та повагу до нього. Ці гарантії стосуються як норм, на підставі яких особи можуть бути визнані такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), так і приписів щодо виселення з наданням іншого житла чи без такого (ст.109 - 117 ЖК України).

Суд констатує, що передбачених Житловим кодексом України підстав для визнання відповідача ОСОБА_5 такою, що втратила право користуватись спірним житлом, а рівно її виселення (з наданням житла чи без надання житла) позивачем не наведено.

З урахуванням того, що матеріально-правових підстав для позбавлення відповідача права користування житлом та виселення матеріали справи не містять, отже позовні вимоги в цій частині не відповідають вимогам законності й обґрунтованості (ст. 263 ЦПК України).

Щодо «нагальної суспільної необхідності».

У даній справі, нагальна суспільна необхідність, яка б могла бути виправданням позбавлення відповідача житла залежить:

- від потреби у житлі для проживання власника;

- від потреби власника у доходах від майна;

- від наявності іншого житла у відповідача і характеру обтяжень для відповідача;

- від наявності альтернативних варіантів забезпечення інтересів власника.

Для вирішення питання співмірності пропонованих заходів захисту права власника з тягарем, який буде нести відповідач, ключовими обставинами, на думку суду, є те, що:

- відповідач ОСОБА_5 правомірно вселилась у житло;

- відповідач ОСОБА_5 у вказаному житлі постійно проживає та зареєстрована майже 32 роки, воно є єдиним її місцем проживання, вважає житло своїм, - розраховує на тривале використання;

- новий власник ОСОБА_3 - укласти договір найму не пропонував, а вимагав звільнити житло;

- даних про наявність іншого житла у відповідача ОСОБА_5 немає;

- між сторонами не існує договірних взаємин з приводу житла, правовий статус відповідача ОСОБА_5 за первісним позовом не визначений, однак фактично вона перебуває в становищі наймача по відношенню до нового власника - правомірно проживає в житловому будинку за адресою м.Чернівці, провулок Ткачука Петра, будинок № 21.

Оцінюючи фактичні обставини справи і норми закону з точки зору пропорційності вжитих заходів, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог в цій частині призвело б до надмірного втручання у права відповідача ОСОБА_5, оскільки нагальної суспільної необхідності для цього у справі встановлено не було.

Основним для вирішення питання позбавлення права на житло та виселення в цій справі, є те, що законний інтерес позивача ОСОБА_3 міг би бути задоволений і менш обтяжливим способом для відповідача або проведений відповідно до процедури, чітко передбаченої законом - на підставі норм Житлового кодексу. Позивач в позовній заяві не вказав для чого потрібно житло: чи для проживання, чи для передачі в найм, чи для інших потреб. На думку суду, це має значення, оскільки для задоволення фінансового інтересу позивача достатньо запропонувати відповідні умови договору найму особі, яка і так перебуває у фактичному становищі наймача по відношенню до нового власника. Тобто, є правові способи задовольнити законний інтерес власника без покладання на відповідача надмірного тягаря, який обумовлений відсутністю у ОСОБА_5 іншого житла і даних про можливість проживання в іншому місці. Існування такої можливості і свідчить про непропорційне втручання у права відповідача і невиконання при вирішенні цього спору вимог ст. 8 Конвенції. Це дає підстави вважати, що із засад справедливості та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, ст. 1 ЦПК України) в цій частині позовних вимог слід відмовити через неспівмірність обраного способу захисту гарантіям житлових прав відповідача.

Щодо вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до зазначених норм закону, суд приходить до висновків, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 дійсно має право на користування чужим майном (сервітут) щодо земельної ділянки та іншого нерухомого майна для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Проте, відповідно до ст 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд погоджується із запереченнями відповідача по зустрічному позові ОСОБА_3 про передчасність заявлення вказаних вимог по причині не звернення ОСОБА_5 до нього з пропозицією встановлення сервітуту.

Відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та матеріалів справи, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити частково, а у зустрічному позові, слід відмовити.

Суд вважає, що слід зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_3 житловим будинком № 21 по прокулку ОСОБА_9 у м.Чернівці та земельною ділянкою кадастровий номер :003:1038 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою м.Чернівці провулок Ткачука, буд. №21.

Крім цього суд вважає, що в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів, суд важає що він не підлягає задоволенню за передчасністю.

Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 320 грн.

Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, Рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010, заява № 30856/03, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391, 401, 402 ЦК України , Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 ст.ст. 11, 12, 13, 76-82, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, визнання втратившим право користування житлом, та зняття з реєстрації задольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КР № 966592, виданий 28.08.2008 року Садгірським РВ УМВС в Чернівецькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_3 житловим будинком № 21 по прокулку ОСОБА_9 у м.Чернівці та земельною ділянкою кадастровий номер :003:1038 площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою м.Чернівці провулок Ткачука, буд. №21.

В інших позовних вимогах відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення земельного та житлового сервітутів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 320 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Садгірський районний суд м.Чернівці.

Рішення виготовлено у повному обсязі 26.07.2018 року.

Головуючий суддя ОСОБА_15