Справа № 199/4319/18
(2/199/2175/18)
24 вересня 2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивачі звернулись в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вони є власниками домоволодіння № 42 розташованого по вул. Сподівань в м. Дніпрі, відповідно про право на спадщину за законом по ? частині кожному позивачу. Відповідач зареєстрований за вище зазначеною адресою та деякий час проживав з позивачем, проте з 2014 року в домоволодінні не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, особистих речей в домоволодінні не має, але в добровільному порядку з реєстрації не знявся.
Позивачі в судове засідання не зявились позовні вимоги підтримали, просила суд їх задовольнити та слухати справу у її відсутність про, що надала письмову заяву.
Відповідач до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, отже зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності ? частки домоволодіння № 42 по вулиці Сподівань у м. Дніпрі на підставі свідоцтва про спадщину за законом серії ВКІ № 009902 від 21.02.2008 року.
Інша ? частина домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКІ № 009903 від 21.02.2008 року.
Відповідно довідки Голови квартального комітету №8 від 18 червня 2018 року в домоволодінні зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Факт непроживання відповідача в спірному домоволодінні підтверджується актом про непроживання відповідача від 15 червня 2018 року, який був складений за участі сусідів та голови квартального комітету. Позивач не перешкоджала відповідачу проживати в спірній квартирі, він залишив її добровільно, доказів протилежного суду не надано.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки відповідач не проживає у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, то суд вважає за можливе визнати відповідача, таким, що втратив право користування домоволодінням № 42 по вулиці Сподівань у м. Дніпро.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачаслід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12,81,133,144,263-265 ЦПК України, ст.405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (м. Дніпро, вул. Сподівань, 42) таким, що втратив право користування житловим приміщенням домолодінням № 42 по вулиці Сподівань у місті Дніпрі.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (м. Дніпро, вул. Сподівань, 42) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 704,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Суддя