КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/6622/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1493/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року,

встановив:

у травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В ході розгляду справи представником позивача було подано заяву про внесенні змін до підстав позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року дану заяву було залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду заяви про зміну підстав позову до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи заяву представника позивача про зміну підстав позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що її було подано з пропуском строку, встановленого ЦПК України. Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що заяву було подано з пропуском строку не відповідає дійсності. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи з вказаним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду у травні 2017 року. 31 липня 2017 року за клопотанням представника позивача у справі було призначено почеркознавчу експертизу та зупинено провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2018 року провадження у справі було поновлено у зв'язку надходженням до суду висновку за наслідками проведення експертизи та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження на 11 липня 2018 року.

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України встановлено право позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання, а у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження - не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що заяву про зміну підстав позову представником позивача було подано з пропуском встановленого процесуальним законом строку, а саме - 14 серпня 2018 року.

Положеннями ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Також представник позивача у своїй апеляційній скарзі зазначала, що судом першої інстанції не було враховано те, що заяву було подано нею на підставі того, що Верховним Судом 11 липня 2018 року було прийнято постанову в аналогічній справі, а суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Однак, яким чином обов'язок застосування судом положень ст. 263 ЦПК України ставиться в залежність від розгляду заяви про зміну підстав позову, позивач не зазначає.

Також суперечать матеріалам справи і доводи представника позивача про незаконність та необґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про зміну підстав позову, оскільки таку заяву було залишено без розгляду у зв'язку з втратою права на вчинення відповідної процесуальної дії внаслідок закінчення строку, встановленого законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, застосування судом першої інстанції положень ст. 49 та 126 ЦПК України внаслідок пропуску позивачем встановленого строку для звернення до суду із заявою про зміну підстав позову не порушує право позивача на справедливий суд та принцип змагальності сторін, як про це зазначає апелянт у своїй скарзі, та не суперечить висновку Європейського суду з прав людини, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 19 жовтня 2018 року.

Головуючий

Судді