Справа № 177/1757/18
Провадження № 2-з/177/16/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.09.2018 звернулася до суду з позовом, у якому просить суд поділити майно, яке є їх спільною з відповідачем власністю, виділивши їй домоволодіння, що складається з одноповерхового житлового будинку «А-1» з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Чкаловка, вулиця Гагаріна, 20, а також земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а відповідачу виділити решту майна, а саме домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул. Деревянко, 15 та автомобіль марки «Кіа Rio», 2011 року випуску, р/н НОМЕР_1.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2018 відкрито провадження в справі.

Через канцелярію суду 11.10.2018 позивачем подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою вона просила накласти арешт на майно, а саме домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул. Деревянко, 15 та автомобіль марки «Кіа Rio», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належать ОСОБА_2, відповідачу по справі.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що відповідач є власником вказаного майна та будучи обізнаним про наявність спору щодо цього майна, а також розгляду справи судом, зможе продати або здійснити інше відчуження цього майна до ухвалення по справі остаточного судового рішення і набрання ним законної сили, у звязку з чим вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали поданої заяви, суд дійшов до наступного висновку.

При вирішенні цього клопотання суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої, кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно з ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснено в п. 1, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом ст. 152 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Дослідженням змісту та вимог позовної заяви встановлено, що предмет спору стосується поділу майна подружжя набутого в період шлюбу. Предметом поділу майна подружжя Деркач є придбане у шлюбі рухоме та нерухоме майно, а саме: житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Чкаловка, вулиця Гагаріна, буд. 20, а також земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул. Деревянко, буд. 15 та автомобіль марки «Кіа Rio», 2011 року випуску, р/н НОМЕР_1. В порядку поділу майна, позивач просить визнати за нею право власності на домоволодіння, що в с. Чкаловка по вулиця Гагаріна, 20, а також земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а домоволодіння в с. Лозуватка по вул. Деревянко, 15, автомобіль марки «Кіа Rio», - залишити у власності ОСОБА_2, стягнувши при цьому грошову компенсацію з останнього у розмірі 164835,00 грн.

Державна реєстрація на вказане майно здійснена на імя відповідача, ОСОБА_2, що вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягу з Єдиного державного реєстру МВС України.

На підтвердження тих обставин, що рухоме та нерухоме майно придбано сторонами в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі, свідчить свідоцтво про шлюб від 29.05.1976.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що на даний час є всі підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та виправданим у даній справі, забезпечуватиме ефективний захист прав та інтересів позивача, які він має намір захистити при зверненні до суду.

Суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може призвести до утруднення виконання рішення суду. Разом з тим, суд не може погодитися з доводами позивача стосовно доцільності обрання визначеного ним способу забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування такого способу забезпечення позову, як арешту майна, призведе до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном, що, в свою чергу, може призвести до шкоди, у звязку з чим, вважає за доцільне обрати засіб забезпечення заявленого ОСОБА_1 позову шляхом заборони відповідачу відчужувати спірне майно до вирішення справи по суті.

За даних обставин суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову.

Підстав, які б визначали необхідність застосування зустрічного забезпечення позову в порядку ст. 154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про забезпечення позову задовольнити частково.

З метою забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку поділу майна подружжя, заборонити відчуження:

- домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Лозуватка, вул. Деревянко, 15, що складається з двоповерхового житлового будинку «А-2», загальною площею 117,6 кв.м, житловою площею 58,6 кв.м, літньої кухні «Б», гаражу «В», сараю «Г», навісу «Д», навісу «Е», вбиральні «Ж», літнього душу «З», який відповідно до свідоцтва про право власності серії САА № 940613 від 18.12.2003, на праві приватної власності належить ОСОБА_2.

-автомобіля марки «Кіа Rio», 2011 року випуску, обєм двигуна 1396, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2.

В іншій частині вимог відмовити.

Виконання ухвали покласти на Територіальний сервісний центр № 1243 Міністерства Внутрішніх Справ та на Відділ з питань державної реєстрації Криворізької районної державної адміністрації.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її постановлення.

Копію ухвали після її виконання направити відповідачу, ОСОБА_2.

Ухвала виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського Апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання

Суддя: