Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 705/3151/15-ц

провадження № 61-12213св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - кредитна спілка «Кредит-Чорнобиль»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року у складі судді Коваля А. Б. та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Міщенка С. В., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року кредитна спілка «Кредит-Чорнобиль» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2014 року між кредитною спілкою «Кредит-Чорнобиль» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 218 (далі - Договір), згідно з яким позичальнику був наданий кредит в розмірі 38 500,00 грн на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 Договору кредит надавався строком на 24 фактичних місяці від дати отримання кредиту зі сплатою за користування кредитом 48 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за винятком дня отримання кредиту, включаючи дату його повернення.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договори поруки від 23 травня 2014 року, відповідно до яких поручителі зобов'язались у повному обсязі відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань ОСОБА_4 за Договором.

Позивач свої зобов'язання виконав, а саме надав позичальнику грошові кошти в розмірі 38 500,00 грн, що підтверджено видатковим касовим ордером від 23 травня 2014 року № 888.

Всупереч умовам Договору ОСОБА_4 платежі із погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків не здійснювала.

Відповідно до пункту 5.4.3 Договору позивач надіслав відповідачам попередження від 21 травня 2015 року № 904-906 про розірвання Договору, наявність заборгованості за Договором у сумі 45 333,91 грн та вимогу про повернення боргу до 02 червня 2015 року.

Проте станом на 02 червня 2015 року відповідачі вимоги попередження не виконали.

У зв'язку з цим позивач просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 45 333,91 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 35 600,00 грн та відсотків - 9 733,91 грн.

Під час розгляду справи позивач подав заява про збільшення розміру позовних вимог у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 продовжує ухилятися від належного виконання договірних зобов'язань, і відповідно до пунктів 3.2, 3.4, 3.6 Договору їй було додатково нараховано відсотки за прострочення платежу в розмірі 9 222, 84 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_4 30 червня 2015 року було погашено заборгованість за відсотками в сумі 3 706,66 грн, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 50 850,09 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 солідарно на користь кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» 50 850,09 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» судові витрати в розмірі 657,43 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з неї та поручителів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 як із солідарних боржників.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року змінено в частині стягнення боргу в солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно на користь кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» 50 850,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 солідарно на користь кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» 50 850,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» по 219,05 грн з кожної судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно обґрунтованості вимог кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» щодо наявної заборгованості за Договором. Однак, стягнувши з боржника та поручителів як солідарних боржників на користь позивача заборгованість за Договором, суд неправильно застосував норми статті 554 ЦК України, оскільки виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначені судові рішення скасувати, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги заяву про збільнення позовних вимог, в якій суму заборгованості збільшено шляхом нарахування відсотків за період з 02 червня 2015 року до 16 грудня 2015 року, оскільки позивач 21 травня 2015 року направ відповідачам вимогу про повне дострокове повернення боргу до 02 червня 2015 року, у зв'язку з чим було змінено строк виконання основного зобов'язання, тому з цього часу позивач втратив право на нарахування процентів за користування кредитом.

Крім того, ОСОБА_5 зазначала, що порука за кредитним зобов'язанням припинилася 24 грудня 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку після виникнення права позивача вимагати дострокового повернення кредиту. Договором встановлений як строк дії договору (до 22 травня 2016 року), так і строки виконання зобов'язання зі щомісячним погашенням платежів, які визначені графіком платежів (додаток № 1 до Договору). Згідно з розрахунком, наданим позивачем, прострочення сплати за Договором виникло 23 червня 2014 року, а позов було пред'явлено 02 червня 2015 року, тобто з порушенням строку, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України, тому порука є припиненою.

Також посилалася на невстановлення судами представника особи позивача Верещака П. М.

У червні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» надійшли заперечення на касаційну скаргу, які мотивовані тим, що доводи касаційної скарги, що стосуються дострокового розірвання Договору, є необґрунтованими, оскільки такі вимоги у позові не заявлялися і суд рішень про це не ухвалював. Оскільки строк дії основного зобов'язання за Договором закінчувався 23 травня 2016 року, позов до суду було пред'явлено 02 червня 2015 року, а боржники своїх зобов'язань з погашення боргу згідно з графіком не виконували, то кредитна заборгованість підлягає стягненню як з позичальника, так і з поручителя ОСОБА_5

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

03 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2018 року справу за позовом кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу призначено до розгляду колегією в складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2018 року касаційне провадження у справі за позовом кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою.

Правовідносини у справі, яка переглядається, є подібними із правовідносинами, що виникли у справі № 408/8040/12 за позовом

ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційні скарги ОСОБА_9 та ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволено. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року касаційне провадження у справі за позовом кредитної спілки «Кредит-Чорнобиль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про повернення боргу поновлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 23 травня 2014 року між кредитною спілкою «Кредит-Чорнобиль» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 218, згідно з яким вона отримала в кредит 38 500,00 грн строком на 24 місяці (а. с. 3-4).

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань 23 травня 2014 року між кредитною спілкою «Кредит-Чорнобиль» та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено два договори поруки, відповідно до яких останні взяли на себе зобов'язання із забезпечення своєчасного повернення кредиту в сумі 38 500,00 грн, а саме за вимогою кредитної спілки погашати платежі за кредитом і нараховані відсотки до повного погашення кредиту згідно з Договором № 218 від 23 травня 2014 року (а. с. 5-6).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до наданого кредитною спілкою «Кредит-Чорнобиль» розрахунку кредитної заборгованості на 16 грудня 2015 року загальна сума заборгованості становить 50 850, 09 грн (а. с. 114-115).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 6.1 договорів поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту припинення дії основного договору.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Тобто умова договору поруки про його дію до певної календарної дати не є тотожною поняттю строку, після спливу якого порука припиняється, і не свідчить про встановлення сторонами договору такого строку в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України. Таким чином, в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами Договору визначено, що позичальник зобов'язаний вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків (пункт 5.1.3).

Згідно з графіком розрахунків, який міститься в додатку 1 до Договору № 218 від 23 травня 2014 року, повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється щомісячними платежами з нарахуванням процентної ставки 48 % (а. с. 4 зворот).

У пункті 5.4.3 Договору зазначено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку наявності визначених обставин, зокрема, у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; у випадку несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків від суми кредиту.

Як убачається з матеріалів справи, 21 травня 2015 року позивач направив на адресу відповідачів попередження, відповідно до якого кредитна спілка «Кредит-Чорнобиль» просить до 02 червня 2015 року повернути борг у сумі 45 333, 91 грн. У зв'язку з тим, що позичальник та поручителі порушують умови договору, позивач розриває Договір і вимагає повернення кредиту повністю і негайно до 02 червня 2015 року. В разі несплати заборгованості до вказаної вище дати позивач змушений звернутися з позовом до відповідачів про стягнення зазначеної заборгованості (а. с. 7).

Суди на наведені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернули, не надали їм оцінки, та не з'ясували, коли ОСОБА_4 було здійснено останній черговий платіж за кредитним договором, чи не використав позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та наведених умов Договору, надіславши зазначене попередження, право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Крім того, невстановлення наведених обставин позбавляє можливості надати оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного нарухування суми заборгованості за Договором шляхом нарахування відсотків з 02 червня 2015 року до 16 грудня 2015 року, оскільки якщо строк виконання основного зобов'язання було змінено внаслідок надсилання відповідного повідомлення, то з цього часу позивач втратив право на нарахування процентів за користування кредитом, а має право лише на отримання сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України (висновок, викладений у постановах Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 18 квітня 2018 року у справі № 548/981/15-ц).

Крім того, заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин пункту 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як убачається з матеріалів справи, кредит було надано ОСОБА_4 на ремонт та реконструкцію житла.

Разом з цим апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки, оскільки цим законом встановлено спеціальний порядок стягнення як поточної заборгованості, так і дострокового стягнення всієї її суми за споживчим кредитом.

Доводи касаційної скарги щодо невстановлення судами особи представника позивача Верещака П. М. спростовуються наявною у матеріалах справи довіреністю представника позивача Верещака П. М. від 11 серпня 2015 року № 983, яка відповідає загальним вимогам, встановлении для довіреностей.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції вказані обставини справи та норми матеріального права не врахував, не з'ясував, коли боржник здійснив останній черговий платіж, не встановив, чи пред'явив банк вимогу до поручителів в межах шести місяців за кожним місячним платежем, та за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє, фактично не вирішив питання про розмір суми боргу, яка підлягає стягненню, не перевірив доводи і заперечення сторін щодо суми боргу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки апеляційний суд не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, згідно зі статтею 411 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду справи суду належить урахувативикладене у цій постанові, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська