АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Соколова В.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника стягувача ОСОБА_3,

представника боржника ОСОБА_4,

державного виконавця Рудьковської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рудьковської О.С., боржник: ОСОБА_7,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 29.09.2016 та довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 13.01.2017, виданих державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, вказуючи на те, що державний виконавець неправомірно обрахував розмір заборгованості по аліментам у вказаних довідках-розрахунках і висновок державного виконавця, який міститься в них, про відсутність заборгованості є хибним, оскільки за раніше проведеним розрахунком за період з 07.10.2014 по 23.06.2015 заборгованість становила 26 713,54 грн. (Т.2, а.с. 2-6).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2017 у задоволенні скарги відмовлено (Т.2, а.с. 222-225).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою зобов'язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві скасувати довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 03.01.2017. Вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи внаслідок чого дійшов хибних висновків про належність проведених державним виконавцем розрахунків заборгованості по аліментам і відсутності заборгованості (Т.3, а.с. 1-7).

Представник стягувача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Державний виконавець та представник боржника проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю та просили ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, у відповідності до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам закону, ухвалене у справі судове рішення, не відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги суд першої дійшов висновку про відсутність заборгованості, а також встановив наявність підстав для закінчення виконавчого провадження.

З вказаними висновками погодитись не можливо, зогляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Разом з цим, зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що стягувач не погоджується з розрахунками заборгованості по аліментам проведеними державним виконавцем і його висновком про відсутність заборгованості, вказуючи на те, що заборгованість існує.

Натомість боржник категорично заперечує наявність заборгованості по аліментам і вважає проведений державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам та зроблений на цій підставі висновок про відсутність заборгованості, правомірними.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність заборгованості, такий висновок належним чином не обґрунтував, зокрема жодних розрахунків не навів, а також застосував норми Закону України «Про виконавче провадження», які втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до цього Закону.

Крім цього, суд встановив наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, проте дане питання не було предметом розгляду справи.

Щодо належного вирішення заявлених вимог, слід зауважити наступне.

Частинами 1, 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У відповідності до частини 8 статті 71 означеного Закону спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

З наведеного вбачається, що законодавець визначив обов'язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи, у порядку встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Так, у відповідності до статті 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості по аліментам, то такий спір, в силу вимог закону, підлягає вирішенню судом в порядку позовного провадження з дотриманням процедури визначеної відповідним процесуальним законом.

На вказані вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого розглянув спір в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, в той час як Закон України «Про виконавче провадження» та Сімейний кодекс України, передбачають, що у разі незгоди заінтересованої особи з обчисленим державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом. При цьому, слід зазначити, що указані нормативні акти не передбачають можливість оскарження розрахунку державного виконавця про розмір заборгованості, так як обчислення заборгованості за аліментами є обов'язком останнього, який визначений на законодавчому рівні.

Таким чином, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги з інших правових підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені та в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2017 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рудьковської О.С., боржник: ОСОБА_7 - скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на дії та рішення державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рудьковської О.С., боржник: ОСОБА_7 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.В.Соколова

Повний текст постанови складений 11.01.2018.