Номер провадження: 22-ц/785/3859/18
Номер справи місцевого суду: 501/3065/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року м. Одеса

Справа №501/3065/16-ц

Провадження 22-ц/785/3859/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - Калараш А.А.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представники позивача - ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

відповідач - компанія «NORBULK SHIPPING UK LTD»,

представник відповідача - Дробінова Інга Валеріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 01 лютого 2018 року в м. Чорноморськ Одеської області,

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом з врахуванням уточнень про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Позивачка посилалася на те, що між її сином ОСОБА_6 та Norbulk shipping UK LTD було укладено трудовий договір, відповідно до якого син виконував посадові обов'язки третього помічника капітану на т/х Crown Topaz, та в ніч з 03 вересня 2010 року на 04 вересня 2010 року зник безвісті із судна в проливі Мона між Пуерто - Ріко та Домініканською республікою та після тривалих пошуків силами команди, порту контролю, поліції та прикордонної служби знайдений не був.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 вересня 2016 року ОСОБА_6 був оголошений померлим.

Позивачка вважає, що має право на компенсацію у зв'язку зі смертю її сина відповідно до трудового договору та п.25.6, 26.1 колективної угоди «IBC Framework TCC Agreement» у розмірі 89 100 доларів США як найближчий родич зниклого моряка, що визначено додатком А до колективної угоди.

При цьому Позивачка посилалася на те, що отримала лише частину компенсації у розмірі 30 000 доларів США, яка була виплачена у березні 2014 року після підписання 05 березня 2014 року нотаріально посвідченої заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності.

Позивачка посилалася на те, що дана заява була підписана під впливом обставин та тиску із боку відповідача, а також позивачка не усвідомлювала значення своїх дій, і посилаючись на норми ЦК України, вважає дану заяву недійсною, і на даний момент позивачка вимагає сплати решту 59 100 доларів США та моральну шкоду в розмірі 25 000 доларів США.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, діюча в інтересах ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2018 року у справі №501/3065/16-ц та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що: суд зробив помилковий висновок що позивачкою був вчинений односторонній нотаріально посвідчений правочин стосовно врегулювання вимоги про сплату компенсації; суд не застосував норми матеріального та процесуального права, а саме ч. 2 ст. 215 ЦК України та ст. 228 ЦК України та ст. 3 ЦПК України які повинні були застосовані при розгляді цієї справи; суд не з'ясував обставини, що мають значення для справи, а сам той факт, що відповідно до п. 25.6 колективної угоди оплата повинна бути проведена своєчасно та в повному обсязі і не повинно виконуватися ніякого тиску судновласником або представником страхових компаній на оплату менше договірної суми, відповідно до цього договору; висновки суду щодо договірних підстав виплати компенсації за смерть ОСОБА_6 не відповідають обставинам справи; висновки суду стосовно того, що усі переговори та досудове врегулювання спору між сторонами здійснювалося за правом Англії і завершилося укладенням мирової угоди не відповідають обставинам справи; суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи, стосовно того, що адвокат ОСОБА_4 надавав правову допомогу позивачці на стадії досудового врегулювання спору; суд дійшов до неправильного висновку, що сума, отримана позивачкою після підписання заяви про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року, за своєю суттю є компенсацією за моральні страждання.

Відзив адвоката відповідача ОСОБА_5 на апеляційну скаргу мотивований тим, що суд правомірно кваліфікував заяву ОСОБА_2 про отримання компенсацій як односторонній нотаріально посвідчений правочин та ухвалив законне рішення.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_7, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на те, що позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги саме трудовим договором, яким передбачено вибір застосовуваного права - права Англії, між сторонами було здійснено успішне досудове врегулювання спору за правом Англії, та узгоджено суму компенсації, яка визнана позивачкою як остаточна в заяві про отримання компенсації та звільнення від відповідальності від 05.03.2014 року, що вказаний документ в належному порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та не застосовувались наслідки недійсності правочину, то відповідач не повинен сплачувати повторну компенсацію, оскільки це фактично буде подвійним притягненням до відповідальності відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.07.2010 року між ОСОБА_6, сином позивачки ОСОБА_2, та компанією Norbulk shipping UK LTD було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого виконував посадові обов'язки третього помічника капітану на т/х Crown Topaz /т.1 а.с.6-15/.

Згідно п. 26.1 колективної угоди, якщо моряк помер через якусь причину під час служби в компанії, включаючи смерть від природних причин і смерть, яка сталася під час подорожі до чи з корабля, або в результаті морської чи іншої подібної небезпеки, але виключаючи смерть через навмисні дії, компанія зобов'язана виплатити суми, зазначені в додатку 3 призначеному бенефіціару та кожній дитині на утриманні до максимум 4 у віці до 18 років.

Відповідно до п. 25.6 договору бенефіціару сплачується компенсація за втрату життя - смерть під час служби у розмірі 89 100 доларів США / т. 1 а.с. 153-167/.

Договором визначена бенефіціаром ОСОБА_2

ОСОБА_6 зник безвісті із судна т/х Crown Topaz в ніч із 03 вересня 2010 року на 04 вересня 2010 року і його було оголошено померлим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 29 вересня 2016 року /т.1 а.с.18-19/.

В трудовому договорі, який був укладений ОСОБА_6, в додатку 8 зазначене застереження про вибір юрисдикції та права, що підлягає застосуванню, до даного договору та таким обраним правом є англійське право.

05 березня 2014 року ОСОБА_2 було укладено нотаріально - посвідчену заяву про отримання компенсації та звільнення від відповідальності, якою позивачка та її чоловік, батько ОСОБА_6 приймають компенсацію у розмірі 30 000 доларів США як повне та остаточне врегулювання усіх претензій/вимог будь-якого характеру, якби, коли б і де б вони, не виникали, чи вони пред'являються зараз, чи будуть пред'явлені пізніше з контракту або заподіяння шкоди, у зв'язку із зникненням безвісті та ймовірною смертю ОСОБА_6 /т. 1 а.с.20-22/.

Відмовляючи у задоволенні позову ,суд першої інстанції вірно посилався на те,що в англійському праві одним із способів досудового вирішення спорів є укладення документу і тому заява про отримання компенсації та звільнення від відповідальності прирівнюється до договору, який має обов'язковий характер для обох сторін, не зважаючи на те, що підписує його тільки одна сторона. Тому суд першої інстанції вірно посилався на те, що така заява є одностороннім правочином.

Вказана заява поєднує в собі два документи: заяву про отримання грошових сум та одночасно про відмову від свого права позиватися до суду взамін на отримання грошових сум, які є прийнятними для особи для задоволення її вимог.

Посилання апеляційної скарги на незастосування судом першої інстанції вимог закону стосовно того, що заява від 05.03.2014 року як правочин порушує публічний порядок, оскільки спрямована на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, тому є нікчемною і не потребує визнання її недійсною в судовому порядку, є неправильними.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно із ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Враховуючи факт засвідчення заяви нотаріально з перевіркою відповідності змісту документу волевиявленню позивачки та чинному українському законодавству, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо того, що дії позивачки були спрямовані на набуття нею цивільних прав та обов'язків та правильно кваліфікував такі дії як односторонній нотаріально посвідчений правочин.

В судовому засіданні колегії суддів представники позивачки посилалися на те,що заява від 05.03.2014 року була підписана позивачем під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах, вчинена позивачем проти справжньої волі позивача внаслідок психологічного тиску з боку другої сторони, що позивач не усвідомлювала значення своїх дій, однак, позовні вимоги стосовно визнання недійсним цього правочину не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачка відмовилася від своєї заяви про виплату компенсації шляхом зверненням до суду з даним позовом є неправильним. Якщо особа вчинила односторонній правочин, то має право відмовитися від нього у тій самій формі, в якій він був здійснений Позивачка не дотрималася форми відмови від одностороннього правочину, не повернула компенсацію, яку вона отримала на підставі цього документу, то насправді не відбулася відмова від правочину, тому заява є дійсною та тягне правові наслідки для позивачки.

Доводи апеляційної скарги стосовно не виконання відповідачем п. 25.6 колективної угоди щодо сплати повної суми у розмірі 89 100 доларів США не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки сторони застосували досудове врегулювання спору та добровільно отримали компенсацію у розмірі 30 000 доларів США. Жодних доказів того, що на позивачку чинився тиск, матеріали справи не містять .Таких доказів не було надано позивачем і в апеляційній інстанції.

Крім того п. 25.6 колективної угоди має братись до уваги разом з п. 26.1 цієї угоди, де визначено випадки відповідальності відповідача. В цьому пункті угоди зазначено: «Якщо моряк помер через якусь причину під час служби в компанії, включаючи смерть від природніх причин і смерть, яка сталася під час подорожі до чи з корабля, або в результаті морської чи побідної небезпеки, але виключаючи смерть через навмисні дії, компанія зобов'язана виплатити суми, зазначені в Додатку 3 призначеному бенефіціару».

Як вбачається з матеріалів справи за результатами розслідування незалежними службами прикордонними органами Пуерто-Ріко факт смерті ОСОБА_6 та причини не встановлені, слідів насилля на кораблі не виявлено. Жоден пункт трудового договору не містить вимогу, що відповідач сплачує компенсацію у випадку зникнення особи. Тому суд першої інстанції правильно визначив, що сплата компенсації у випадку зникнення моряка у розмірі 89000 доларів США не передбачена колективною угодою, яка є невід'ємною частиною трудового договору, оскільки така виплата може бути виплачена тільки у випадку встановлення та підтвердження причин смерті. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29.09.2016 року не було встановлено факт смерті та її причини, а оголошено особу померлою.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про отримання компенсації та звільнення від відповідальності не є мировою угодою в розумінні ЦПК не є підставою для скасування рішення. Ця заява не повинна була укладатися за нормами ЦПК, оскільки сторони врегулювали свої спірні вимоги в позасудовому порядку, а трудовим контрактом сина позивачки /додаток 8/ передбачено застосовуване право до договору -право Англії, яке поширюється і на третю особу - бенефіціара, і сторони врегулювали спір в позасудовому порядку.

Суд першої інстанції також прийшов до правильних висновків стосовно того, що за своєю природою компенсація, отримана позивачкою, є відшкодуванням моральної шкоди за моральні страждання внаслідок зникнення безвісти її сина, оскільки представник позивачки підтвердив, що матеріальних збитків позивачкою по даній справі понесено не було. Крім того, відсутні підстави доказів та обґрунтування моральної шкоди за відсутності протиправної поведінки, вини відповідача, не має причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та завданою шкодою, тому за відсутності складу правопорушення за українським правом ( ст. 1167, 1168 ЦК України) , моральна шкода не підлягає застосуванню.

Оскільки між учасниками існує договірна відповідальність, яка передбачає умови відповідальності відповідача, справа вже вирішена домовленістю сторін, відповідач притягнутий до відповідальності виплатою договірної суми, повністю відшкодував узгоджену та визнану позивачкою суму компенсації, то доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування судового рішення та задоволення позову.

Колегія суддів приходить до висновку, що справа судом першої інстанції розглянута у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України , тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду за заявленими вимогами.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_2, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, діючої в інтересах ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини постанови зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11.09.2018 року.

Судді апеляційного суду

Одеської області: А.А. Калараш

О.М.Таварткіладзе

С.О. Погорєлова