Справа № 365/471/18
Номер провадження: 2/365/319/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.10.2018 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Денисенко Н.О.

секретар

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2018 року (за інформацією про відправлення) представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 25.03.2011 відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - ОСОБА_4) та Тарифами ОСОБА_5 складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом у заяві та надав право позивачу, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4, в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На підставі п. 1.1.7.11 ОСОБА_4 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобовязання за Договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит. Натомість відповідач станом на 04.07.2018 порушила зобовязання за Договором, ухиляється від їх виконання та має заборгованість в розмірі 15672,70 грн, тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та сплачені судові витрати.

Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 21 серпня 2018 року клопотання представника позивача про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику осіб задоволено частково.

В судове засідання представник позивача повторно не зявився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, відповідач позов визнала частково.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що вона дійсно укладала спірний Договір. Має заборгованість по тілу кредиту в межах 4000,00 грн. Отримала кредитну картку «Універсальна», можливо «30 днів пільгового періоду», дія якої закінчилась приблизно рік тому. Їй не надали Памятку клієнта. ОСОБА_4, Витяг із яких надано позивачем, вона не підписувала та не погоджувала збільшення процентної ставки та строку позовної давності. Наполягає на застосуванні трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом. Просить застосувати ст. 551 ЦК України щодо пені, зменшивши її розмір, врахувавши, що вона не працює та має на утриманні двох малолітніх дітей.

Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що 25 березня 2011 року між сторонами у справі було укладено Договір, б/н, який складається із заяви позичальника, ОСОБА_4 та правил надання банківських послуг та ОСОБА_5, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10, 11, 12-26 копії анкети-заяви, довідки про умови кредитування, Витягу із ОСОБА_4 та Правил).

Рішенням Єдиного акціонера ОСОБА_5 від 21.05.2018 № 519 було замінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та замінено найменування банку на ОСОБА_6 товариство Комерційний банк. ОСОБА_6 товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обовязків Публічоного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.32-33 - копія Витягу із Статуту).

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 ОСОБА_4 підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого ОСОБА_5.

Відповідно до змісту п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_4 має право проводити зміну ОСОБА_5, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому ОСОБА_4, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше чим за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Карткорахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9 цього Договору. Якщо на протязі 7 днів ОСОБА_4 не отримає повідомлення від Клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що Клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) ОСОБА_4 залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню ОСОБА_5 і без по попереднього повідомлення Клієнта.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 ОСОБА_4 позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 ОСОБА_4 у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу ОСОБА_5 виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди ОСОБА_5.

Пунктом 2.1.1.5.7 ОСОБА_4 передбачено, що власник картрахунку зобовязаний стежити за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_4 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн по кредитним картам, відкритим в валюті USD) + 5% від суми позову. Штраф враховується на окремому рахунку і підлягає сплаті в першу чергу.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 ОСОБА_4 на боргові зобов»язання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.1.12.13.

Термін позовної давності щодо вимог банку з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31 ОСОБА_4).

Пункт 1.1.7.42 ОСОБА_4 встановлює, що сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках Договору або Договору, що підпадає під дію договору, а також при закінченні використання послуг ОСОБА_5, передбачених договором. За наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед банком за Договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій ОСОБА_5, дія Договору припиняється після повного погашення такої заборгованості.

На підставі п. 2.1.1.12.2 ОСОБА_4 за користування Кредитом, наданим Держателю, при наявності пільгового періоду, Клієнт сплачує відсотки по льотній процентній ставці 0,01% річних в рамках встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції (а.с.12-26 Витяг з ОСОБА_4).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 04.07.2018 загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором становить 15672,70 грн, яка складається із відсотків за користування кредитом 5319,12 грн, пені 9791,55 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_4: 500,00 грн - фіксована частина, 722,51 грн - процентна складова (а.с.5-7, 8-9 розрахунок).

При предявленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн (а.с.1 платіжне доручення).

Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним Договором та його припинення відповідач суду не надала.

ОСОБА_2 житель ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42 - адресна довідка).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із врахуванням вимог ст. 80 ЦПК України надані позивачем докази вбачаються достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України є обовязковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 у справі № 727/6829/15-ц.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що має місце порушення відповідачем умов Договору, що є підставою для стягнення із неї заборгованості у розмірі, визначеному судом, - 4649,46 грн, яка складається із заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 4149,46 грн та за пенею 500,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву. ОСОБА_4 є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте витяг з ОСОБА_4, який надано суду, відповідачем не підписані, а Пам'ятку клієнта суду взагалі не надано.

Всі ці обставини не дають підстав вважати, що відповідачу при оформленні заяви від 25 березня 2011 року були надані для ознайомлення в письмовому виді саме ті ОСОБА_4 і саме в тій редакції, які надав позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що саме вони мались на увазі сторонами при оформленні анкети-заяви і що Пам'ятка клієнта взагалі надавалась.

Вищезазначені доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_4 є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці ОСОБА_4 мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшеного строку позовної давності, пені та штрафу, а отже вимоги банку про стягнення зазначених складових заборгованості є безпідставними і задоволені бути не можуть, в тому числі відсотки за користування кредитом у збільшеному розміру.

Згідно з правовою позицією у справі за № 6-1374цс17 від 11.10.2017 щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку Верховний Суд України виходить з того, що відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до ОСОБА_4 і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. ОСОБА_4 договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Проте таких доказів позивач не надав.

Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за спірним Договором від та його припинення відповідач також суду не надала та не спростувала в повному обсязі доказів, наданих позивачем.

Відповідач наполягає також на застосуванні загальної позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за укладеним Договором.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому суд звертається до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Враховуючи викладене, вбачається за необхідне стягнути із відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом на підставі ст. 257 ЦК України в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки з наступних підстав.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постановах від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14 та від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14.

Як убачається із розрахунку заборгованості та загальних вимог ОСОБА_4 позивача, чергові платежі по сплаті відсотків відповідач повинен був здійснювати щомісяця частинами, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог боржника та обчислення строку для предявлення вимог до боржника.

Таким чином, суд визначає розмір заборгованості відповідача по процентам за користування кредитом 4149,46 грн (3878,16 грн х 36% : 360 дн. х 1070 дн.). При цьому відповідно до довідки про умови кредитування враховано, що базова відсоткова ставка у місяць нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році, у розмірі 3%.

З урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд може застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені, за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків.

При цьому суд враховує, що відповідач не працює та має на утриманні двох малолітніх дітей (а.с.54-56 копії свідоцтв про народження, довідка).

Отже вбачається, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує основний розмір боргу та наявні правові підстави, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню на користь банку.

Відтак, враховуючи ст. ст. 3, 509, 627 ЦК України та засади справедливості, добросовісності та розумності, суд визначає пеню у розмірі 500,00 грн.

Позивач при предявленні позову сплатив судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то понесені позивачем судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 522,71 грн.

У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити. Суд не вбачає законних підстав для стягнення неустойки, зокрема щодо нарахованого розміру штрафів, оскільки не вбачається за можливе одночасне стягнення штрафу та пені, керуючись правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, відповідно до якої за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (р/р 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2011 року, б/н, у розмірі 4649 (чотири тисячі шістсот сорок девять) грн 46 коп., з яких, заборгованість по процентах за користування кредитом 4149 (чотири тисячі сто сорок девять) грн 46 коп., по пені 500 (пятсот) грн 00 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 522 (пятсот двадцять дві) грн 71 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_6 товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», вулиця Грушевського, 1Д місто Київ, 01001, ідентифікаційний .

Відповідач ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повне судове рішення складене 22 жовтня 2018 року.

ОСОБА_7Денисенко