Провадження № 2/761/6268/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого-судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Андрусь С.А.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою до відповідача ОСОБА_4, в якій просила суд: стягнути з ОСОБА_4 на її корить заборгованість за договором позики у розмірі 7 625 825, 00 грн., що згідно офіційного курсу валют станом на 20 червня 2018 року складає 250 000, 00 Євро; 3% річних у розмірі 107 179, 40 грн., за період часу з 01 січня 2018 року по 20 червня 2018 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що 25 грудня 2002 року між нею (ОСОБА_3) та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір позики. Відповідно до п.1 договору позики ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 у борг грошові кошти у сумі 1 372 500, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору позики складало 250 000, 00 Євро., які зобов'язався повернути у термін не пізніше 25 грудня 2004 року. В послідуючому, було укладено ряд додаткових угод №№ 1, 2, 3, 4 до договору позики від 25 грудня 2002 року, якими сторони (ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ) неодноразово продовжували строк користування позикою, а саме: 24 грудня 2004 року - до 25 грудня 2007 року; 24 грудня 2007 року - до 25 грудня 2009 року; 24 грудня 2009 року - до 21 грудня 2012 року; 21 грудня 2012 року - до 25 грудня 2015 року; 25 грудня 2015 року - до 31 грудня 2017 року. Однак, отримані грошові кошти відповідач по теперішній час в добровільному порядку не повернула, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позову наполягала в повному обсязі, з підстав викладених у позові та просила суд, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 не заперечував.

Оскільки, представник позивачки в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по договору позики визнав в повному обсязі, судом, було поставлено ухвалу про можливість проведення розгляду по суті та ухвалення судового рішення у справі в підготовчому засіданні.

Суд, заслухав пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що 25 грудня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики.

Відповідно до п.п.1, 2, 4, 5 договору позики, позикодавець (ОСОБА_3) передав, а позичальник (ОСОБА_4.) прийняв у борг грошові кошти у національній валюті України - гривнях, у сумі 1 372 500, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату укладання цього договору (1 ЕUR=5, 49 UAН) еквівалентно 250 000, 00 Євро.

Передачу грошей здійснено в момент підписання даного договору. Підписання даного договору позичальник (ОСОБА_4.), в тому числі підтверджує факт отримання ним грошей у зазначеній вище сумі у день укладення цього договору.

Позика є безпроцентною.

Зазначену вище суму грошей позичальник (ОСОБА_4.) зобов'язується повернути позикодавцеві (ОСОБА_3) готівкою, у строк не пізніше 25 грудня 2004 року.

Згідно п. 5.3. договору позики, позика повертається у гривнях в еквіваленті до 250 000, 00 Євро, виходячи з офіційного курсу обміну, встановленого Національним банком України на дату фактичного повернення позики.

В послідуючому, було укладено ряд додаткових угод до договору позики від 25 грудня 2004 року, якими строк користування позикою було викладено у новій редакції, а саме:

-24 грудня 2004 року додаткова угода до договору позики від 25 грудня 2002 року, згідно п.1 якої, "зазначену вище суму грошей позичальник (ОСОБА_4.) зобов'язується повернути позикодавцеві (ОСОБА_3) готівкою, у строк не пізніше 25 грудня 2007 року";

-24 грудня 2007 року додаткова угода (договір) №2 до договору позики від 25 грудня 2002 року, згідно п.1 якої, "зазначену вище суму грошей позичальник (ОСОБА_4.) зобов'язується повернути позикодавцеві (ОСОБА_3) готівкою, у строк не пізніше 25 грудня 2009 року";

-24 грудня 2009 року додаткова угода (договір) №3 до договору позики від 25 грудня 2002 року, згідно п.1 якої, "зазначену вище суму грошей позичальник (ОСОБА_4.) зобов'язується повернути позикодавцеві (ОСОБА_3) готівкою, у строк не пізніше 25 грудня 2012 року включно";

-24 грудня 2012 року додаткова угода (договір) №4 до договору позики від 25 грудня 2002 року, згідно п.1 якої, "зазначену вище суму грошей позичальник (ОСОБА_4.) зобов'язується повернути позикодавцеві (ОСОБА_3) готівкою, у строк не пізніше 25 грудня 2015 року включно";

-24 грудня 2015 року договір про внесення змін до договору позики від 25 грудня 2002 року, згідно п.2 якого, "зокрема, сторони (ОСОБА_4 та ОСОБА_3) дійшли згоди про продовження строку користування позикою за договором позики до 31 грудня 2017 року включно".

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Даних, які б свідчили про повернення відповідачем ОСОБА_4 вищезазначених коштів судом не встановлено.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивачки, і це встановлено судом, що відповідач не виконує належним чином умови вищезазначеного договору позики та не вчиняє повернення позичених коштів.

Вказані обставини не оспорював під час розгляду справи і представник відповідача.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження виникнення у відповідача обов'язку щодо повернення ОСОБА_3 позики, відповідно до договору позики від 25 грудня 2002 року та перевіривши наданий представником позивачки розрахунок вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 % річних за період часу з 01 січня 2018 року по 20 червня 2018 року (як зазначено в позовній заяві) у розмірі 107 179, 40 грн. та 7 625 825, 00 грн., що еквівалентно 250 00, 00 Євро.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що стороною позивача доведено той факт, що між сторонами було укладено договір позики, а тому у відповідача ОСОБА_4 виникли зобов'язання перед позивачкою ОСОБА_3, які передбачені ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 4 405, 00 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов'язання УДКСУ в Шевченківському районі повернути останній - 4 405, 00 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 19 червня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 142, 206, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.1046, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 04070, АДРЕСА_1,) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: 01034, АДРЕСА_2,) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 25 грудня 2002 року у розмірі 7 625 825 (сім мільйонів шістсот двадцять п'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 00 коп.; 3 % річних у розмірі 107 179 (сто сім тисяч сто сімдесят дев'ять) грн. 40 коп.; судовий збір у розмірі 4 405 (чотири тисяч чотириста п?ять) грн. 00 коп.

Зобов'язати УДКСУ в Шевченківському районі повернути ОСОБА_3, 50 відсотків сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 19 червня 2018 року, у розмірі 4 405 (чотири тисяч чотириста п?ять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 20 вересня 2018 року.

Суддя: