АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4694/18 Справа № 175/353/18 Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О. Пищиди М.М.

за участю секретаря - Кравцової Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особа: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №41936000

за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, вточнивши її, просив суд визнати неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо не розгляду скарги ОСОБА_2 від 26.12.2017 року та не повідомлення ОСОБА_2 про результати розгляду його скарги від 26.12.2017 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000, зобов'язати директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, розглянути скаргу ОСОБА_2 від 26.12.2017 року та письмово повідомити ОСОБА_2 про результати розгляду його скарги від 26.12.2017 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000.

Вимоги уточненої скарги обґрунтовані тим, що 08.02.2014 року на підставі виконавчого листа, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 04.12.2013 року, постановою старшого державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Попіва Р.І. відкрито виконавче провадження №41936000 з примусового виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2013 року по справі №4с- 175/2504/2013-ц. Відмовивши в задоволенні скарги ОСОБА_2 від 16.09.2017 у виконавчому провадженні, заступник директора Департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень Ярушевська 1.1, фактично відмовилася виконувати Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження. Закінчення виконавчого провадження №41936000 не є підставою для невиконання вимог, передбачених п. 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, відповідно до якого «Виконавцем до Системи обов'язково вносяться відомості про всі документи, отримані на запит державного виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії», оскільки внесення до Системи зазначених документів не є виконавчою дією. Таким чином, у результаті бездіяльності заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Ярушевської 1.1. за результатами розгляду його скарги від 16.09.2017 відповідна постанова не прийнята, порушення вимог положення про автоматизовану систему виконавчого провадження не усунені, у задоволенні скарги від 16.09.2017 року безпідставно відмовлено, після чого він звернувся з відповідною скаргою від 26.12.2017 року до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (а.с.а.с.2-8,24-29).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року скаргу ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_3, ОСОБА_5 на бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у виконавчому провадженні №41936000 - задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3 щодо не розгляду скарги ОСОБА_2 від 26.12.2017 року та не повідомлення ОСОБА_2 про результати розгляду його скарги від 26.12.2017 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000.

Зобов'язано директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_4 або іншу особу, яка буде виконувати обов'язки директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, розглянути скаргу ОСОБА_2 від 26.12.2017 року та письмово повідомити ОСОБА_2 про результати розгляду його скарги від 26.12.2017 року, поданої у виконавчому провадженні №41936000 (а.с.53-55).

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 (а.с. 61-66).

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції встановлено, що виконавче провадження №41936000, за яким скаржник є стягувачем, перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, у головного державного виконавця Мазура Г.І.

Відповідно до покладених на Департамент ДВС Міністерства юстиції України завдань, на ОСОБА_3, як директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, покладений обов'язок здійснювати державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями, здійснювати контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю підпорядкованих державних виконавців, у тому числі й шляхом розгляду скарг стягувачів у виконавчих провадженнях, що перебували або перебувають у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст.ст. 7, 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (№1403-УІІІ), п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» (№889-УІІІ), ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-УІІІ), п. 2, п. 7 розділу XII Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до покладених на Департамент ДВС Міністерства юстиції України завдань, директор Департаменту ДВС ОСОБА_3 був зобов'язаний розглянути скаргу ОСОБА_2 від 26.12.2017 у виконавчому провадженні №41936000 і направити йому відповідь про результати її розгляду.

Суд 1 інстанції задовольняючи скаргу, виходив з того, що дії державного виконавця повинні бути вчинені у відповідності до Закону, засад виконавчого провадження, закріплених у статті 2 Закону №1404-УІІІ, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об'єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. В супереч зазначених вимог Законів та Інструкції, та покладених на Департамент ДВС Міністерства юстиції України завдань, директор Департаменту ДВС ОСОБА_3 не розглянув скаргу від 26.12.2017 року у виконавчому провадженні №41936000 і не повідомив ОСОБА_2 про результати її розгляду.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, за правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Законом України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із матеріалів справи, в супереч вимогам ч. 1 ст. 1, ст. ст. 7, 8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» (№889-VIII), ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-УІІІ), п. 2, п. 7 розділу «II Інструкції з організації примусового виконання рішень, усупереч покладеним на Департамент ДВС Міністерства юстиції України завдань, директор Департаменту ДВС ОСОБА_3 не розглянув скаргу від 26.12.2017 року у виконавчому провадженні №41936000 і не повідомив ОСОБА_2 про результати її розгляду.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановивши ухвалу, яка відповідає вимогам закону, оскільки в ході розгляду даної справи знайшла своє підтвердження неправомірна бездіяльність директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України ОСОБА_3, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованого висновку суду 1 інстанції про задоволення скарги ОСОБА_2, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої заперечення проти скарги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни судового рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: