Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1789/14-к
Провадження №: 6/332/107/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Яцуна О.С., за участю секретаря Фурсової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя подання Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про надання дозволу на реалізацію майна боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулась до суду із поданням про надання дозволу на реалізацію майна боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку. Подання мотивовано тим, що на виконанні у Заводському ВДВС м. Запоріжжя перебуває зведене виконавче провадження № 57226128 з примусового виконання виконавчих документів №332/1789/14-к, виданих 11.12.2017 Заводським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості в рівних частках у розмірі 220884,80 грн. Заявник зазначає про те, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що рухоме майно, відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах, джерела доходів, інформація про останнє місце роботи боржника та про отримання пенсії боржником відсутні. В процесі примусового виконання зясовано, що ОСОБА_2 належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, а також останній виявив намір передати дану частину квартири стягувачу в рахунок погашення боргу, проте зазначене майно належним чином за боржником в реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано. У звязку з невиконанням боржником виконавчих документів у самостійному порядку, заявник просить суд прийняти вмотивоване рішення щодо надання дозволу на продаж 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, але право власності на яку не зареєстровано за боржником в установленому законом порядку.

Від головного державного виконавця Заводського ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, просила суд задовольнити подання.

В судове засідання боржник та стягувачі не зявилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши подання та наявні матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення подання, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у Заводському ВДВС м. Запоріжжя перебуває зведене виконавче провадження №57226128 з примусового виконання виконавчих проваджень №55918673 з виконання виконавчого листа № 332/1789/14-к, виданого 11.12.2017 Заводським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості в розмірі 220884,80 грн.; №55918813 з виконання виконавчого листа №332/1789/14-к, виданого 11.12.2017 Заводським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 220884,80 грн.

03.03.2018 головним державним виконавцем Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_1 винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеними виконавчими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на обєкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Відповідно до ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Дана норма закону кореспондується із п.10 ст. 440 ЦПК України, яка передбачає, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до інформаційної довідки № 137897931 від 17.09.2018 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2014 по справі №332/1541/14-к (пр. 1-кс/332/122/14).

Відповідно до даних вказаної вище інформаційної довідки у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо належності на праві власності ОСОБА_2 нерухомого майна відсутні.

Також, із зазначеної інформаційної довідки вбачається, що 03.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про обґрунтованість подання суд зазначає, що не всі зазначені у поданні обставини підтверджені належними доказами.

Так, у поданні зазначено, що технічна документація на спірну квартиру у БТІ в Запорізькій області відсутня, проте державним виконавцем не надано жодних письмових доказів на підтвердження зазначеної обставини.

В цей же час, до подання державний виконавець додала копії свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на зазначену квартиру низької якості друку, у звязку із чим неможливо повністю встановити їх зміст.

При цьому, відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обовязків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Таким чином, для задоволення подання про звернення стягнення на майно боржника необхідне виконання кількох умов: недостатність іншого майна для погашення боргу; неможливість виділу у натурі частки боржника або наявність заперечень іншого співвласника проти виділу; відмова боржника продати належну йому частку та направлення суми виторгу на погашення боргу; наявність відмови іншого співвласника від придбання частки боржника.

В матеріалах подання відсутні докази, які б підтверджували результати всіх вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме щодо відсутності рухомого майна, відсутності будь-якого іншого майна, грошових коштів і цінностей, належних боржнику та на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості за вищезазначеними виконавчими документами.

Крім того, державний виконавець не надала жодних доказів того, що боржник відмовився продати належну йому частку квартири та направити суми виторгу на погашення боргу. Натомість, у поданні зазначено, що боржник ОСОБА_2 виявив намір передати 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 боржнику в рахунок погашення боргу.

Питання про виділ у натурі частки боржника взагалі не вирішувалось, тому вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника, яке є у спільній частковій власності є передчасним.

Також, суд додатково зазначає, що заявлена вимога державного виконавця не відповідає вимогам ч.4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зміст вимоги вказує на те, що державний виконавець звертається до суду із поданням про надання дозволу на реалізацію майна, в той час, як зазначена норма законодавства не передбачає звернення державного виконавця до суду з вимогою про надання дозволу на реалізацію майна, натомість, виконавець має право звернутися до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на відповідне майно.

У звязку із зазначеним, суд вважає, що подання не містить жодного документального та правового підґрунтя, тому суд не вбачає підстав для його задоволення.

Керуючись ст. 440 ЦПК України, ст.ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про надання дозволу на реалізацію майна боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: О.С. Яцун