Номер провадження: 22-ц/785/3157/18
Номер справи місцевого суду: 495/2718/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Озарчук В.С.

з участю: представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон», позивача ОСОБА_2 і його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року (в складі судді Прийомової О.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон» про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

11.04.2017 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон» (далі-Товариство) про визнання незаконними наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, а саме: скасування як незаконного наказу №26-17/2 від 31.03.2017 року, яким позивача звільнено з посади начальника технічного відділу Товариства; скасування, як незаконного наказу №25-17/1 від 15.03.2017 року «Про часткову зміну внутрішньої організаційної структури підприємства», яким позивача звільнено із займаної посади з 31.03.2017 року відповідно до п.1 і ч.2 ст. 40 КЗпП України; поновлення на посаді начальника технічного відділу Товариства; стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу; стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

Наказом від 02.11.2016 року № 137-16/2 позивача прийнято на роботу в Товариство на посаду начальника технічного відділу, а наказом №26-17/2 від 31.03.2017 року його з 31.03.2017 року звільнено з посади начальника технічного відділу Товариства із записом в трудовій книжці про звільнення з 15.03.2017 року. Причиною звільнення в наказі зазначено за ст. 40 п.2 ч.1 КЗпП України, підставою для звільнення зазначено інший наказ №25-17/1 від 15.03.2017 року «Про часткову зміну внутрішньої організаційної структури підприємства», яким позивача звільнено із займаної посади з 31.03.2017 року відповідно до п.1 і ч.2 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним, його кваліфікаційний рівень є належним, висновок відповідача про його невідповідність виконуваній роботі і недостатню кваліфікацію не ґрунтується на будь-яких фактичних даних, відповідач не мавправа посилатись в наказі про звільнення на інший наказ, відповідач при звільненні не дотримався вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не попередив про наступне вивільнення, не врахував його переважне право й не провів атестацію знань та придатності на відповідність займаній посаді, з вини відповідача завдані моральні страждання, позивач просив позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав і в особі представника подав заперечення на позов.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2017 року позов задоволено частково: суд визнав звільнення та наказ №26-17/2 від 31.03.2017 року незаконним і скасував, поновив позивача на посаді начальника технічного відділу Товариства, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.03.2017 року по 25.10.2017 року в розмірі 25 199,99 гривень, стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду врозмірі 3 000 гривень і судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 400 гривень. З відповідача на користь держави суд стягнув судовий збір.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник Товариства просить рішення суду від 25.10.2017 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Товариства зазначає: наказом від 02.11.2016 року ОСОБА_2 прийнято на роботу до Товариства на посаду начальника технічного відділу; згідно відзиву про роботу позивача, складеного заступником директора Товариства ОСОБА_3, через деякий час роботи позивача з'ясувалось, що останній не володіє жодним графічним редактором, програмним забезпеченням «ІС-предприятие», не володіє у повному обсязі поширеними програмами Microsoft Word, Microsoft Exsel; при виконанні завдання по оновленню Довідника готової продукції через недостатню кваліфікацію позивача довідник став непридатним для розсилки споживачам і виправити його можливо було лише шляхом заміни 200 фотографій; 15.03.2017 року Товариством складено акт №1 про виявлення невідповідності позивача займаній посаді з підстав того, що позивач не планує організацію технічної підготовки виробництва нових виробів, забезпечення поліпшення якості продукції, робіт і підвищення її конкурентної спроможності, скорочення матеріальних і трудових витрат на виготовлення продукції, провадження робіт і виявлено відсутність планів зазначених робіт; позивач професійно не володіє базовими комп'ютерними програмами Word, Microsoft Exsel, Outlook, Adobe, Photoshop, Avtocad; позивач не має достатнього досвіду з організації технології збирального виробництва; 15.03.2017 року Товариство склало акт №2 про відмову позивача підписати акт №1; наказом по Товариству від 15.03.2017 року на підприємстві з 03.04.2017 року створено планово-виробничий відділ і ліквідовано технічний відділ; перевести позивача у новостворений відділ неможливо через його недостатню кваліфікацію; позивача звільнено з посади за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, через його невідповідність виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації; наказом від 28.08.2017 року, у зв'язку із неправильним формулюванням причин звільнення позивача і наявністю наказу від 15.03.2017 року №25-17/2, наказ від 15.03.2017 року №25-17/1 скасований в частині звільнення позивача; суд першої інстанції помилково зазначив в рішенні про порушення ст. 49-2 КЗпП України, оскільки позивача звільнено не з підстав п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України; в суді першої інстанції у якості свідка допитаний ОСОБА_3, який підтвердив, що позивач не планує організацію технічної підготовки виробництва нових виробів, забезпечення поліпшення якості продукції, робіт і підвищення її конкурентної спроможності, скорочення матеріальних і трудових витрат на виготовлення продукції, провадження робіт, виявлено відсутність планів зазначених робіт, позивач професійно не володіє базовими комп'ютерними програмами; зважаючи на недостатню кваліфікацію позивача та неможливість його переведення на іншу роботу, відповідач, при звільненні, дотримався всіх вимог законодавства; позивач посилався на спричинення моральної шкоди, однак моральна шкода не підтверджена належними доказами, а її розмір нічим не обґрунтований.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

В поясненнях на скаргу позивач і його представник зазначили: позивача звільнено за п.2 ч.1 ст. КЗпП України, однак формулювання причин звільнення не відповідає нормі матеріального права; відповідач, звільняючи позивача з роботи на підставі п.2 ч.1 ст. КЗпП України повинен був вірно вказати правову підставу; акт №1 від 15.03.2017 року не відповідає змісту причин звільнення, твердження в акті про те, що позивач не планує організацію технічної підготовки виробництва нових виробів, забезпечення поліпшення якості продукції, робіт і підвищення її конкурентної спроможності, скорочення матеріальних і трудових витрат на виготовлення продукції, провадження робіт, виявлено відсутність планів зазначених робіт, позивач професійно не володіє базовими комп'ютерними програмами є суто складом дисциплінарного правопорушення і не є наслідком недостатньої кваліфікації; під час розгляду справи відповідач не надав жодних фактичних даних про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з наданням письмових пояснень, проведенням службового розслідування за невиконаннях цих обов'язків; відповідач, доводячи законність звільнення повинен був довести, що станом на час прийняття позивача на роботу він не був обізнаний про те, що позивач не володіє професійно базовими комп'ютерними програмами Word, Microsoft Exsel, Outlook, Adobe, Photoshop, Avtocad; твердження відповідача, що позивач не має достатнього досвіду з організації і технології збирального виробництва, які є найважливішою ланкою процесу виробництва підприємства також голослівне; допитані у суді свідки підтвердили, що під час працевлаштування на роботу позивача його коло обов'язків не було визначено досить чітко, а лише у загальних рисах; робоче місце позивача, зважаючи на необхідність володіння базовими комп'ютерними програмами, не було обладнано комп'ютером на протязі декількох місяців; позивач не підписував посадову інструкцію начальника технічного відділу від 01.11.2016 року, яка містить ознаки фальсифікації, оскільки за поясненнями свідків посадова інструкція складена через три місяці після працевлаштування позивача, тобто в лютому 2017 року, хоча директор її затвердив 01.11.2016 року; посадова інструкція була складена «під справу» і зазначені в ній обов'язки не були предметом обговорення під час працевлаштування позивача; відсутність професійного володіння програмним забезпеченням «ІС-Предприятие» не зазначено в жодному документі; відповідач вигадав про псування Довідника готової продукції і не проводив службового розслідування з цього приводу; звільнення позивача відбулося незаконно, під вигаданим, штучним приводом, як наслідок свавілля власника підприємства; саме відповідач повинен був довести факт недостатньої кваліфікації позивача, законності його звільнення та надати суду фактичні дані на підтвердження правильності припинення трудового договору і наявність висновків атестаційної комісії з цього приводу обов'язкова; акт №1 від 15.03.2017 року не мотивований, складений одноособово заступником директора і за відсутності висновків атестаційної комісії; відповідач, як роботодавець, порушив чинне законодавство і звільнив позивач без аргументованих висновків атестаційної комісії, при цьому, зважаючи на положення ч.1 ст. 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників», проведення атестації позивача можливе було лише після того, які він пропрацював на посаді більше одного року; в суді доведено, що відповідач не дотримався процедури звільнення, оскільки ОСОБА_3, як заступник директора, не підписував подання про звільнення позивача; відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що в нього були відсутні вакантні посади і що він пропонував позивачу вакантні посади; обставини звільнення позивача перекручені, спотворені і сфальсифіковані відповідачем; представник відповідача зазначав, що звільнення позивача відбулося внаслідок реорганізації технічного відділу, а тому застосування судом ст. 49-2 КЗпП України є правильним і суд дійшов правильного висновку про задоволення позову, а відповідач не довів належними та допустимими доказами законність звільнення позивача.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

01.11.2016 року керівником Товариства затверджено посадову інструкцію начальника технічного відділу ПІ №65 (а.с.54-57).

Наказом від 02.11.2016 року № 137-16/2 позивача прийнято на роботу в Товариство на посаду начальника технічного відділу (а.с.6).

Посадова інструкція начальника технічного відділу ПІ №65 не зазначає про те, що позивача ознайомлено із зазначеною інструкцією.

15.03.2017 року складені акти про виявлення невідповідності начальника технічного відділу займаній посаді і про відмову начальника технічного відділу підписати акт про невідповідність займаній посаді (а.с.58,59).

Наказом від 15.03.2017 року №25-17/1 «Про часткову зміну внутрішньої організаційної структури підприємства» позивача звільнено із займаної посади начальника технічного відділу з 31.03.2017 року за п.1 і ч.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.8).

Наказом №26-17/2 від 31.03.2017 року позивача з 31.03.2017 року звільнено з посади начальника технічного відділу Товариства, із записом в трудовій книжці про звільнення з 15.03.2017 року з підстав ст. 40 п.2 ч.1 КЗпП України. (а.с. 7).

28.08.2017 року відповідач видав наказ про скасування наказу від 15.03.2017 року №25-17/1 в частині звільнення позивача (а.с.68).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із розірвання трудового договору, які регулюються нормами КЗпП України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, визнаючи звільнення та наказ №26-17/2 від 31.03.2017 року незаконними, поновлюючи позивача на посаді начальника технічного відділу, стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду виходив з того, що звільнення відбулося з порушенням норм трудового права (а.с.88-95).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині зважаючи на наступне.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці (ст. 40 ч.1 п.2 КЗпП України).

Недостатня квалiфiкацiя працiвника може виявлятися у вiдсутностi потрiбних знань i навичок, без яких неможливо належним чином виконувати обов'язки, передбаченi трудовим договором. Крім того, виконання окремих видiв робiт вимагає наявностi документа про освiту та присвоєння квалiфiкацiї, про проходження перевiрки знань, про допуск до роботи.

Звiльнення працiвника на пiдставi його невiдповiдностi обiйманiй посадi можливе за iнiцiативою власника або уповноваженого ним органу в разi дисквалiфiкацiї, вiдсутностi документа про освiту або досвiду трудової дiяльностi.

У разі, якщо за результатами атестацiї працiвника визнано таким, що не вiдповiдає обійманій посадi, власник або уповноважений ним орган має право його звiльнити з додержанням встановленого порядку на пiдставi п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України не пiзнiше вiд двомiсячного строку з дня атестацiї. Звiльнення пiсля закiнчення двомiсячного термiну квалiфiкується як здiйснене без правової пiдстави.При цьому, атестації не підлягають: працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року (ст. 12 ч.1 Закону України «Про професійний розвиток працівників»).

Суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разi, якщо встановить, що воно проведено на пiдставi фактичних даних, якi пiдтверджують, що внаслiдок недостатньої квалiфiкацiї працiвник не може належно виконувати покладенi на нього трудовi обов'язки i його неможливо перевести (за його згоди) на iншу роботу.

Суд першої інстанції витребував у відповідача матеріали службової перевірки за фактом знищення позивачем Довідника готової продукції, а також докази на підтвердження ознайомлення позивача із посадовою інструкцією.

Відповідач, на спростування доводів позивача і на підтвердження своїх доводів, зазначені докази ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надав.

Посилання відповідача на акти 15.03.2017 року про виявлення невідповідності начальника технічного відділу займаній посаді і про відмову начальника технічного відділу підписати акт про невідповідність займаній посаді безпідставні, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді відповідач призначав службову перевірку на відповідність позивача, як начальника технічного відділу, займаній посаді під час якої повинні були встановлювались зазначені обставини, у тому числі з відібранням відповідних пояснень від позивача.

У порушення вимог ст. 40 ч.1 п.2 КЗпП України, відповідач, стверджуючи про те, що позивач внаслiдок недостатньої квалiфiкацiї не може належно виконувати покладенi на нього трудовi обов'язки, не надав належних та допустимих доказів того, що позивача неможливо перевести (за його згоди) на iншу роботу.

Зважаючи на те, що відповідач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач внаслiдок недостатньої квалiфiкацiї не може належно виконувати покладенi на нього трудовi обов'язки i його неможливо перевести (за його згоди) на iншу роботу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність наказу про звільнення позивача і захистив порушене право позивача шляхом поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України).

Оскільки через незаконне звільнення позивач зазнав моральних страждань, які виявилися у втраті позивачем нормальних життєвих зв'язків, що у свою чергу вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди, розмір якої відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині обґрунтувань судом першої інстанції із посиланням на порушення відповідачемст. 49-2 КЗпП України підлягає зміні, з виключенням з мотивувальної частини рішення зазначених суджень суду.

Встановлено і підтверджується доказами у справі, що звільнення позивача мало місце з підстав ст. 40 ч.1 п.2 КЗпП України, а не з підстав ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників).

Статтею 49-2 КЗпП України регулюється порядок вивільнення працівників, а саме, про вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва.

За таких обставин, посилання суду в рішення на ст. 49-2 КЗпП України, у даному випадку, виходить за межі позовних вимог, оскільки предметом розгляду у даній справі є звільнення позивача за ст. 40 п.2 ч.1 КЗпП України (виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача у скарзі про те, що: що останній не володіє жодним графічним редактором, програмним забезпеченням «ІС-предприятие», не володіє у повному обсязі поширеними програмами Microsoft Word, Microsoft Exsel; при виконанні завдання по оновленню Довідника готової продукції через недостатню кваліфікацію позивача довідник став непридатним для розсилки споживачам і виправити його можливо було лише шляхом заміни 200 фотографій; 15.03.2017 року Товариством складено акт №1 про виявлення невідповідності позивача займаній посаді з підстав того, що позивач не планує організацію технічної підготовки виробництва нових виробів, забезпечення поліпшення якості продукції, робіт і підвищення її конкурентної спроможності, скорочення матеріальних і трудових витрат на виготовлення продукції, провадження робіт і виявлено відсутність планів зазначених робіт; позивач професійно не володіє базовими комп'ютерними програмами Word, Microsoft Exsel, Outlook, Adobe, Photoshop, Avtocad; позивач не має достатнього досвіду з організації технології збирального виробництва; 15.03.2017 року Товариство склало акт №2 про відмову позивача підписати акт №1; в суді першої інстанції у якості свідка допитаний ОСОБА_3, який підтвердив, що позивач не планує організацію технічної підготовки виробництва нових виробів, забезпечення поліпшення якості продукції, робіт і підвищення її конкурентної спроможності, скорочення матеріальних і трудових витрат на виготовлення продукції, провадження робіт, виявлено відсутність планів зазначених робіт; позивач професійно не володіє базовими комп'ютерними програмами; зважаючи на недостатню кваліфікацію позивача та неможливість його переведення на іншу роботу, відповідач, при звільненні, дотримався всіх вимог законодавства; позивач посилався на спричинення моральної шкоди, однак моральна шкода не підтверджена належними доказами, а її розмір нічим не обґрунтований, - не заслуговують на увагу.

Відповідач, на спростування доводів позивача і на підтвердження своїх доводів, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надав матеріалів службової перевірки за фактом знищення позивачем Довідника готової продукції (фактично така перевірка не проводилась), докази на підтвердження ознайомлення позивача із посадовою інструкцією, а також докази того, що у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді відповідач призначав службову перевірку на відповідність позивача, як начальника технічного відділу, займаній посаді під час якої повинні були встановлювались зазначені обставини, у тому числі з відібранням відповідних пояснень від позивача.

Через незаконне звільнення позивач зазнав моральних страждань, які виявилися у втраті позивачем нормальних життєвих зв'язків, що у свою чергу вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу завданої моральної шкоди, розмір якої відповідає обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач.

Апеляційна скарга Товариства не містить доводів та обґрунтувань неправильного розрахунку судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи і аргументи позивача та його представника стосовно незаконності звільнення з підстав ст. 40 ч.1 п.2 КЗпП України прийняті судом апеляційної інстанції до уваги й стали підставою для відхилення доводів відповідача щодо дотриманням ним норм трудового права під час процедури звільнення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Судом першої інстанції встановлено порушення трудових прав позивача при звільнення, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про захист порушеного права позивача шляхом часткового задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення позову в частині визнання звільнення та наказу №26-17/2 від 31.03.2017 року незаконними, поновлення позивача на посаді начальника технічного відділу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, рішення суду у цій частині, як постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права підлягає залишенню без змін.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).

З мотивувальної частини рішення суду першої інстанції підлягають виключенню судження та обґрунтування суду стосовно порушення відповідачем при звільненні норм ст. 49-2 КЗпП України.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, відповідач Товариство не має права на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.п.1,2, 375, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон» - задовольнити частково.

Виключити з мотивувальної частини рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року обґрунтування суду стосовно порушення норм ст. 49-2 КЗпП України, в іншій частині рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 16.10.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков