Ухвала

Іменем України

07 вересня 2018 року

місто Київ

справа № 478/1837/17

провадження № 61-43147ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - Казанківська районна адміністрація Миколаївської області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Казанківської районної адміністрації Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай) під час паювання,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до Казанківської районної адміністрації Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай) під час паювання.

Позов обґрунтовувався тим, що вона була членом колишнього колгоспу імені Петровського Казанківського району Миколаївської області з 12 липня 1958 року та працювала до кінця жовтня 1995 року, мала на рік 253 вихододнів. В 1995 році у неї захворіла донька Познякова К. М., стосовно якої на підставі розпорядження № 35 від 03 лютого 1998 року Казанківської районної державної адміністрації її визнано опікуном. На теперішній час ОСОБА_5 досягла пенсійного віку та має загальний трудовий стаж 45 років 7 місяців 1 день, в тому числі стаж колгоспника - 19 років 2 місяці 12 днів.

26 вересня 2017 року заявник, як вона наполягає, довідалась про те, що відповідно до вимог пункту другого Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» вона мала право на земельну частку (пай). 26 вересня 2017 року отримала в архіві довідку та дізналась, що її під час паювання колективних земель колишнього колгоспу імені Петровського не було внесено до списків членів колгоспу. Оскільки вона була зайнята доглядом за своєю донькою та малолітньою онукою і не знала про те, що її не було внесено до загальних списків колгоспників на паювання колективної землі, а довідалась про порушене право після отримання зазначеної довідки з архіву, просила суд визнати поважною причину пропуску позовної давності на звернення до суду із зазначеним позовом та визнати за нею право власності на частку (пай) розміром 6,94 га, вартістю 23 180, 60 грн.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку із пропуском позовної давності.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 25 липня 2018 року заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено з інших підстав.

23 серпня 2018 року ОСОБА_5 із застосуванням засобів поштового зв'язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 25 липня 2018 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п'ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п'ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності та неправильності.

Такий висновок суд зробив з огляду на таке.

Відповідно до статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування у складі членів колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Відповідно до усталеної судової практики, член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З аналізу зазначених норм Закону випливає, що право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка ОСОБА_5 є пенсіонером за віком з 01 вересня 1995 року, її загальний трудовий стаж складає 45 років 7 місяців 1 день, в тому числі робота в колгоспі 19 років 2 місяці 12 днів. Позивачка була членом Колгоспу ім. Петровського з 12 липня 1958 року до 04 травня 1977 року. Після цього звільнена за власним бажанням згідно з протоколом № 1 від 28 січня 1978 року, а не на пенсію, так як на той час їй було 37 років.

Судами також встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Петровського, в якому працювала заявник, отримало 01 жовтня 1996 року, тобто уже після звільнення ОСОБА_5 за власним бажанням.

За таких обставин, суд апеляційної інстанцій зробив обґрунтований висновок, що оскільки на час передачі права власності на землю КСП ім. Петровського на підставі рішення Казанківської селищної ради народних депутатів № 9/42 від 12 грудня 1995 року та отримання КСП ім. Петровського державного акта на право колективної власності на землю, серія МК № 9 від 12 січня 1996 року, позивачка не була членом чи пенсіонером КСП ім. Петровського, а тому правомірно не була включена до списків доданого державного акта, а, отже, не набула права на земельну частку (пай).

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року, виходив з того, що суд першої інстанції помилково застосував наслідки пропуску строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки права позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, порушені не були, а тому суд повинен був відмовити їй у задоволенні позовних вимог з таких підстав, а не з підстав пропуску позовної давності.

Посилання позивача на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки доказу, який свідчать про належність позивачки до членів КСП ім. Петровського протягом 1958-1995 років, є необґрунтованими, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, дослідили наявні у справі докази у сукупності та дійшли правильного висновку про недопустимість зазначеного доказу.

Крім того, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм матеріального та процесуального права судами першої й апеляційної інстанцій не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 04 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Казанківської районної адміністрації Миколаївської області про визнання права власності на земельну частку (пай) під час паювання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик