РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 міської ради та згідно з заявою про уточнення позовних вимог просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м, підсобною площею 12,2 кв.м., яка складається з приміщення № 1 коридор 3,5 кв.м, приміщення № 2 житлова 8 кв.м., приміщення № 3 житлова 7,8 кв.м.; приміщення № 4 житлова 8,8 кв.м, приміщення № 5 коридор 2,2 кв.м., приміщення № 6 житлова 8,8 кв.м., приміщення № 7 кухня 6,5 кв.м. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з 1983 року зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. З цього часу позивач добросовісно, безперервно та відкрито користується квартирою, використовує її для власних потреб, несе витрати по утриманню квартири, систематично сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт. Житлове приміщення зазначеної квартири находиться у колишньому гуртожитку ОСОБА_2 тютюнової фабрики, на якій позивач працювала друкаркою цигаркових машин. Право власності на квартиру не за ким не зареєстроване. Оскільки, територіальна громада за місцем знаходження нерухомого майна, що на даний час представлена в особі ОСОБА_2 міської ради, не заявила вимог щодо вказаного вище нерухомого майна, позивач звернулася до суду з проханням набуття права власності на вище вказану квартиру за набувальною давністю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2016 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради прийнято до провадження судді Єршової Л.С. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не зявились. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, обєктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 з 18.01.1983 року до 01.12.2001 року працювала на ОСОБА_2 тютюновій фабриці та проживала в її гуртожитку, оплата за проживання у якому за весь період утримувалась з її зарплатні, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «ОСОБА_2 тютюнова фабрика» (а.с.13-14).

Відповідно до відповіді на запит № А-95/2 3ПИ від 07.11.2016 року Приморська районна адміністрація повідомила, що житловий будинок № 12 по вулиці Калантаївській у місті Одесі перебуває на балансі КП ЖКС «Порто-Франківський», а квартира № 29, розташована у цьому будинку, на балансі даного комунального підприємства не знаходиться і рішення про прийняття вказаної квартири на баланс відсутнє. Квартира АДРЕСА_2 (зареєстровано 7 чоловік), належить гуртожитку від фабрики «Тютюнові вироби». У 2002 році вище вказана фабрика перестала існувати і картки Ф-А були передані по акту-передачі у дільницю № 6 КП ЖКС «Порто-Франківський» для подальших видач Ф-1 мешканцям цієї квартири (а.с.17).

Довідкою КП ЖКС «Порто-Франківський» підтверджено, що зазначена квартира на балансі комунального підприємства не перебуває (а.с.59).

Також матеріали справи містять довідку КП ЖКС «Порто-Франківський» № 6790 від 03.11.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 17 грудня 1993 року (а.с.11).

З цього часу позивач, як зазначено в позові, добросовісно, безперервно та відкрито користується квартирою, несе витрати по утриманню квартири та систематично сплачує комунальні послуги за її користування, заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг відсутня, за рахунок грошових коштів позивача у квартирі проводились поточні ремонти.

Доказів зворотного не було отримано під час розгляду справи, таких доказів не надано і відповідачем.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Частиною 3 ст. 397 ЦК України передбачено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Виходячи із розяснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова), можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно з п.п. 9, 10 вказаної вище Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК).

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Таким чином, судом встановлено в наявності усі складові для визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивач добросовісно і відкрито заволоділа квартирою № 29 в будинку 12 по вулиці Калантаївській в місті Одесі, так як була зареєстрована в ній з 1993 року на законних підставах, проживає в цій квартирі і утримує її до теперішнього часу. Будь-яких інших осіб, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивача на отримання вказаного майна у власність за набувальною давністю не існує.

Керуючись ст.ст. 2-5, 11-13, 141, 196, 223, 258, 259, 263, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м, підсобною площею 12,2 кв.м., яка складається з приміщення № 1 коридор 3,5 кв.м, приміщення № 2 житлова 8 кв.м., приміщення № 3 житлова 7,8 кв.м.; приміщення № 4 житлова 8,8 кв.м, приміщення № 5 коридор 2,2 кв.м., приміщення № 6 житлова 8,8 кв.м., приміщення № 7 кухня 6,5 кв.м.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.С. Єршова