Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 585/2028/16-ц

провадження № 61-9863св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області, у складі судді Євлах О. О., від 01 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г., Ткачук С. С., від 08 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2016 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», банк) звернулося до суду із позовомдо ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 жовтня 2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку № БН/2013-10, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 26 900, 00 грн на строк до 30 вересня 2015 року включно з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % річних. Порушивши умови договору, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, внаслідок чого станом на 18 лютого 2016 року утворилась вказана заборгованість.

Із урахуванням зазначеного ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просило позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у загальному розмірі 66 889, 58 грн, із яких 26 783, 83 грн - заборгованість за кредитом, 19 017, 93 грн - заборгованість за процентами, 7 071, 37 грн - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 14 016, 45 грн - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2016 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № БН/2013-10 від 04 жовтня 2013 року, яка виникла станом на 18 лютого 2016 року, у розмірі 56 345, 66 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, не погасив заборгованість за кредитом, відсотками, а також іншими платежами відповідно до умов договору, які підлягають стягненню. Зменшуючи розмір нарахованої банком пені, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума пені складає 35 104, 27 грн, її розмір є неспівмірним з розміром суми основного боргу за кредитним договором, що складає 26 783, 83 грн, а тому, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України підлягає зменшенню у два рази до 10 543,90 грн.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 08 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2016 року змінено в частині визначення розміру пені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором № БН/2013-10 від 04 жовтня 2013 року у розмірі 62 874, 11 грн, а не 56 345, 66 грн, як визначив суд першої інстанції. Зокрема, розмір пені визначено: 5 981, 73 грн за прострочення сплати процентів і 11 090,62 грн за прострочення сплати кредиту. В іншій частині рішення суду залишено без зміни.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено розмір пені з підстав, передбачених частиною третьою статті 551 ЦК України, оскільки розмір нарахованої банком пені не перевищує розмір заборгованості за кредитним договором. Визначаючи розмір пені, яка підлягає стягненню, частково задовольняючи вимоги банку про стягнення пені, апеляційний суд дійшов висновку щодо застосування до даних вимог спеціальної позовної давності в один рік, яка застосовується незалежно від подання заяви боржника.

05 жовтня 2016 року ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» направило до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить змінити рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської областівід 08 серпня 2016 року в частині визначення розміру пені, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що загальна сума пені складає 21 087, 82 грн, і ця сума є обґрунтованою, співмірною та такою, що відповідає нормам чинного законодавства України. Апеляційним судом безпідставно застосовано до позовних вимог позивача в частині стягнення пені річний строк позовної давності та наслідки його спливу, оскільки відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строків позовної давності.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справу за позовом ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованостіпризначено до судового розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 04 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» було укладено кредитний договір № БН/2013-10, згідно якого банком надано відповідачу кредит з лімітом не більше 26 900, 00 грн зі сплатою 36, 00 % річних. Датою припинення дії кредитної лінії визначено сторонами 30 вересня 2015 року (а. с. 5-8).

Пунктами 2.4, 7.2.2, 7.2.4 кредитного договору визначено щомісячну сплату кредитних коштів в останній робочий день кожного місяця та визначено автоматичне зменшення ліміту кредиту.

За порушення строків повернення кредиту та сплату процентів за користування кредитом передбачена відповідальність у вигляді сплати пені згідно умов договору (пункт 7.2.7). Зокрема, згідно пунктів 9.1, 9.2 у разі неповернення частини кредиту, несплати процентів за користування кредитом у терміни, визначені договором, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення у розмірі облікової ставки НБУ.

Згідно із розрахунком заборгованості відповідач, починаючи з березня 2014 року, перестав вносити щомісячні платежі, у зв'язку із чим станом на 18 лютого 2016 року у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 66 889, 58 грн, із яких 26 783, 83 грн - заборгованість за кредитом, 19 017, 93 грн - заборгованість за процентами, 7 071, 37 грн - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами, 14 016, 45 грн - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом (а. с. 10-12).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної

давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

У частині третій статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення змісту частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави беззаперечного висновку, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність не підлягає застосуванню судом.

Тобто в цій нормі права встановлено певні суб'єктивні межі застосування позовної давності: передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі. Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною у застосуванні.

Отже, без вчинення і подання суду заяви сторони у спорі ані загальна, ані спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість такого її застосування пов'язана лише з наявністю відповідної заяви.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

У матеріалах цивільної справи відсутня заява ОСОБА_3 про застосування позовної давності щодо вимог банку про стягнення пені, яка була б подана згідно з вимогами частини третьої статті 267 ЦК України.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру пені, апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік незалежно від подання заяви, не звернувши уваги на вказаний висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 267 ЦК України, відповідно якої суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Апеляційним судом не надано належної оцінки тій обставині, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах та передчасно зроблено висновок про часткове задоволення заявлених позовних вимог банку в частині стягнення нарахованої пені, виходячи із наданого банком розрахунку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків апеляційного суду вимогам статей 60, 212, 303 ЦПК України, у редакції, яка була чинною на момент розгляду справи, та неправильне застосування норм статей 258, 267 ЦК України.

У відповідності до частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З урахуванням встановлених обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині стягнення із відповідача на користь позивача пені, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно об'єктивно дослідити вказані у даній постанові докази в сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку як доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу, перевірити розрахунок пені, заявленої до стягнення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Скасувати рішення Апеляційного суду Сумської області від 08 серпня 2016 року в частині визначення розміру і стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства«Державний експортно-імпортний банк України» пені у розмірі 5 981, 73 грн за прострочення сплати процентів і 11 090,62 грн за прострочення сплати кредиту та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
Ю. В. Черняк