Провадження № 2/521/433/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кіліян О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності та просить суд визнати за ним право приватної власності на вбудоване нежитлове приміщення № 36 по проспекту Адміральському у м. Одесі, загальною площею 14.3 кв.м. за набувальною давністю.

Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що, у 1960 році його хрещений батько ОСОБА_2, як працівник будівельно-монтажного тресту «Одестрансбуд», отримав від зазначеного підприємства двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (на даний час пр-т Адміральський) в м. Одесі. Разом із квартирою ОСОБА_2 отримав для використання у якості підсобного вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 14.3 кв.м., розташоване на прибудинковій території вказаного будинку. На початку 1994р. ОСОБА_2 вказану квартиру приватизував, а 10.03.1994р. за договором дарування, подарував її йому. Разом із подарованою квартирою, 10.03.1994р. ОСОБА_2К виділив йому у користування ? частину вбудованого нежитлового приміщення. До 2007р. він та ОСОБА_2 користувалися зазначеним нежитловим приміщенням спільно. 01.08.2007р. у віці 67 років ОСОБА_2 помер. Він як єдина близька людина отримав свідоцтво про його смерть, організував поховання та сплатив усі необхідні витрати. З часу його смерті, користується нежитловим приміщенням одноособово. В період з 18.09.2017р. по 30.09.2017р. невстановлена особа або група осіб шляхом пошкодження стіни та створи воріт проникла до його нежитлового приміщення та викрала належний йому автопричіп, металевий бак та лист металу, з приводу чого він звернувся до Малиновського відділу поліції в м. Одесі із заявою про скоєння злочину, за якою органом досудового розслідування 30.09.2017р. були внесені відомості до ОРДР та розпочате кримінальне провадження № 0003987. Тоді ж, під час відібрання в нього пояснень, слідчим слідчого відділу Малиновського відділу поліції в м. Одесі мені було розяснено, що рішенням Одеської обласної ради у 1991р. усе нерухоме майно державних будівельних організацій, розташоване у межах території м. Одеси, було передано у власність м. Одеси, як міста обласного підпорядкування. Як наслідок, починаючи з 1991р. вбудоване нежитлове приміщення по пр-ту Адміральському 36 у м. Одесі є власністю територіальної громади м. Одеси. Відтак слідчий звернув його увагу на необхідність узаконення володіння зазначеним нежитловим приміщенням. За даних обставин він вимушений звернутися до суду із відповідним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав свій позов та просив задовольнити його вимоги.

Представник відповідача в останнє судове засідання не зявився, однак надав свої письмові заперечення щодо позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю відсутні.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, зважаючи на наступне.

Статтею 4 ЦПК України визначено що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10.03.1994р. належить квартира АДРЕСА_2 (раніше просп. ОСОБА_3) в м. Одесі. (а.с. 7)

Вищезазначений договір було зареєстровано за ОСОБА_1 в Одеському міському бюро технічної інвентаризації під № 963 стр. 50 книга 60 пр від 16.03.1994 року, де засвідчується його право приватної власності на квартиру. (а.с. 7)

01.08.2007р. помер ОСОБА_2, який був колишнім власником вищезазначеної квартири та який в свою чергу подарував її ОСОБА_1 (а.с. 11)

В судовому засіданні в якості свідка було опитано ОСОБА_4, яка повідомила суд, що їй відомо, що ОСОБА_2 працював в Одестрансбуд, в будинку №36 по просп. Адміральський в м.Одесі було пічне опалення, для зберігання дров та вугілля були зроблені відповідні технічні приміщення (та на яке позивач просить визнати право власності), в 1952 було здано будинок, а в 60-х роках почали виділяти дані приміщення і жителі будинку укладали з ЖЕКом відповідні договори на користування прибудинковою територією, однак їй не відомо чи укладав ОСОБА_2 аналогічний договір. На даний час даним приміщенням користується ОСОБА_1, ОСОБА_2 був його хрещеним батьком, оскільки у ОСОБА_2 Л,К. дітей не було, ОСОБА_1 доглядав за ним, також вона бачила, як він привозив ліки та продукти харчування. З часу смерті ОСОБА_2 крім ОСОБА_1 спірним приміщенням ніхто не користувався, претензій йому не предявлялося, в подарованій квартирі ОСОБА_1 не проживає, однак він часто приїздить та їй відомо, що ним планується робитися ремонт. Також свідок зазначала, що їй не відомо чи звертався позивач до органів місцевого самоврядування з проханням виділити його спірне приміщення у користування та укладання з цього приводу договору.

Також в якості свідка опитано і ОСОБА_5, який пояснив суду, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1952 року, дані будинки будувалися для Одестрансбуд, опалення в них було пічне, на дровах, на кожну квартиру було виділено сарай, та було виділено ділянки для побудування технічних приміщень, в 1966 році провели газ та побудували котельню, ОСОБА_2 також було виділено ділянку, на якій він побудував приміщення. ОСОБА_1 почав користуватися даним приміщенням приблизно з 1990 року, після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 користується цим приміщенням. Також свідок повідомив суд, що йому також було виділено таке приміщення та з ним укладено договір на користування. Претензій до ОСОБА_1 щодо цього приміщення не було.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З вищенаведеного випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це право з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Сторонами не заперечується, що усе нерухоме майно державних будівельних організацій, розташоване у межах території м. Одеси, було передано у власність м. Одеси, як міста обласного підпорядкування. Як наслідок, починаючи з 1991р. вбудоване нежитлове приміщення по пр-ту Адміральському 36 у м. Одесі є власністю територіальної громади м. Одеси.

Представником позивача в судовому засіданні підтверджено, що ні він, ні його довіритель з питання надання у користування або у власність спірного приміщення до органів місцевого самоврядування не зверталися.

Крім того, як вбачається з копії технічного паспорту на квартиру №7 по Адміральському проспекту,36 в м.Одесі нежитлова будівля площею 14,3 кв.м. розташована на першому поверсі і є відокремленою, а не вбудованою (як стверджує позивач) від будинку, в якому знаходиться квартира позивача.

Також позивачем та його представником не надано будь-яких доказів, що спірне приміщення була передано у користування його хрещеному батьку ОСОБА_2

Судом досліджено матеріали справи та наявний в матеріалах технічний паспорт жодним чином не підтверджує користування ОСОБА_1 спірним приміщенням.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Одеська міська рада, як власник спірного обєкта нерухомого майна відмовлялась від права власності на належне їй нерухоме майно за адресою: м. Одеса, просп. Адміральский, 36.

Також відсутні докази щодо передачі Одеською міською радою у користування або у приватну власність спірного нерухомого майна по відношенню до будь-якої фізичної чи юридичної особи.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази відмови Одеської міської ради від спірного нерухомого майна або передачі його у приватну власність, або безперервного володіння останнім ОСОБА_1

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

В силу вимог п. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності.

Отже, у позивача відсутнє достатнє право для отримання права власності на нього. Крім того, у спірного обєкта нерухомого майна є власник в особі територіальної громади м. Одеса, який від зазначеного майна не відмовлявся.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 76-78, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН