Провадження № 2/742/1009/18
Єдиний унікальний № 742/4439/15-ц
17 жовтня 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
11.07.2018 року ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про застосування до позовних вимог позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.
В судовому засіданні проведенному в режимі відеоконференції з Попаснянським районним судом Луганської області позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в разі неявки відповідача в судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з»явився, але надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі.
Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
04 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір фінансового лізингу № CNH0AX09104492, згідно якого банк надав ОСОБА_3 у платне користування автомобіль марки Renault, модель Logan, рік випуску 2012, тип т.з.: легковий універсал В, № кузова/шасі: VF1KSRB154614012, реєстраційний номер НОМЕР_1, строком користування лізингом 60 місяців з моменту підписання додатку №2(Графік лізингових платежів),а останній зобов»язався сплачувати щомісячні платежі, пов»язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графіка лізингових платежів (а.с.2-3).
Заявою про приєднання до умов та правил фінансового лізингу № CNH0AX09104492 від 04.01.2012 року, передбачено порядок та умови виконання умов договору фінансового лізингу(а.с.9)
Відповідно до п.1.1.4, 1.1.5 Умов та правил надання фінансового лізингу, лізингоодержувач зобов»язався погашати платежі за договором фінансового лізингу щомісяця згідно графіку, включають у себе платіж по відшкодуванню частини вартості Предмету лізингу згідно Додатку 2(графік лізингових платежів); винагорода за користування Предметом лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в умовах та правилах банківських послуг; винагорода за проведення щомісячного моніторингу Предмету лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено в Умовах та правилах надання банківських послуг. Період сплати з 20 по 14 число кожного місяця(а.с.9,10)
Відповідно до акту прийому автомобіля позичальника ОСОБА_3, що допустив прострочення кредиту, за договором № CNH0AX09104492 від 04.01.2012 року, 28.02.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було передано предмет лізингу автомобіль марки Renault, модель Logan, рік випуску 2012, тип т.з.: легковий універсал В, № кузова/шасі: VF1KSRB154614012, реєстраційний номер НОМЕР_1.
12.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав на адресу ОСОБА_3 листа в якому повідомлялося про стан заборгованості за договором лізингу № CNH0AX09104492 від 04.01.2012 року з вимогою в десятиденний строк її сплатити, та у разі несплати стягнення заборгованості в примусовому порядку, що підтверджується реєстром №1639 поштових відправлень рекомендованих листів претензій до боржників(а.с.6-8)
З розрахунку заборгованості за договором лізингу № CNH0AX09104492 від 04.01.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 здійснив останній платіж 11.01.2013 року(а.с.4)
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Згідно ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу
Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» на відповідачем, укладено договір фінансового лізингу № CNH0AX09104492 від 04.01.2012 р.
Позивачем належним чином виконані умови договору та надано відповідачу ОСОБА_3 у платне користування автомобіль марки Renault, модель Logan, рік випуску 2012, тип т.з.: легковий універсал В, № кузова/шасі: VF1KSRB154614012, реєстраційний номер НОМЕР_1.
Натомість ОСОБА_2В в порушення вимог договору фінансового лізингу не здійснено своєчасну сплату визначених договором платежів, в результаті чого станом на 28.08.2015 року виникла заборгованість.
Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною 5 статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
У відповідності до вимог ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем здійснено останній платіж за договором лізингу 11.01.2013 року, а позовні вимоги до нього позивач заявив 26.11.2015 року, не порушуючи строки позовної давності.
За таких обставин в застосуванні до позовних вимог строків позовної давності відповідачу необхідно відмовити.
Щодо суми нарахованої пені, то суд приходить до наступного висновку.
Проте, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини 3 статті 551 ЦК України.
В силу ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшена за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд вважає, що у спірних правовідносинах є обставини, які дають суду підстави для зменшення розміру пені, зокрема, це невідповідність розміру збитків розмірові неустойки, скрутне матеріальне становище відповідача.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
VІІ. Розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ч.1 статті141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду.
На підставі наведеного, ст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код 14360570, місто Київ, вул.Грушевського, 1 Д, судові витрати у сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог -відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заяв. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.В.Коваленко