Номер провадження: 22-ц/785/3408/18
Номер справи місцевого суду: 520/9048/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.П., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Драганової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М. 09 січня 2018 року в м. Одеса,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 липня 2010 року у розмірі 51 429,82 гривень, а також судові витрати (а. с. 2-3).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 29 липня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09 січня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а. с. 64-67).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 70-73).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції послався на положення норм ст.ст. 253, 261 ЦК України, на підставі яких дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами банку почав відраховуватися з дати наступного чергового платежу, з дати здійснення останнього місячного платежу за кредитним договором. Останній платіж суми погашення боргу за кредитом та відсотками здійснено відповідачем 12 червня 2014 року. Згідно розрахунку заборгованості, наступна дата внесення платежів на погашення суми боргу за кредитом та відсотками становить 30 червня 2014 року. До суду банк звернувся 03 серпня 2017 (а.с.2), тобто, на думку суду, із пропущенням трирічного строку позовної давності.

Згідно ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Строк позовної давності для вимог банку сплив, заява про застосування строку від відповідача надійшла (а.с. 54-58).

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Банку, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки на три роки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно ст.1050 ЦК України - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, а також відповідно до ст. 550 ЦК України сплатити неустойку (штраф, пеню).

Таким чином, вищезазначеними нормами передбачений обов'язок відповідача повернути кредит позивачу в строк та в повному обсязі, за невиконання чого передбачена відповідальність у вигляді сплати пені та штрафів.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила кошти за користування кредитом), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положення ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15.

Статтею 629 ЦПК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач не оскаржував факт укладення Кредитного договору, погодився з його умовами, що підтверджується його особистим підписом в договорі б/н у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8-9).

Таким чином, спірний кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Окрім наведеного, судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 261 ЦК України.

Так, за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 липня 2010 року ОСОБА_2 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

06 вересня 2010 року ОСОБА_2 було видано кредитну картку «Універсальна» НОМЕР_1 зі строком дії до 30 жовтня 2012 року (а.с. 74, 76).

Відповідно до п.1.1.7.3. Умов надання банківських послуг, карткові рахунки відкрито на неозначений строк за виключенням виникнення умов, викладених у п.п. 1.1.7.6., 1.1.7.7. даних Умов. (а.с.20 - зворот).

Відповідно до п.1.1.7.13. Умов надання банківських послуг, Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону щодо припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк (а.с. 21).

25 січня 2013 року картку відповідача було перевипущено, та ОСОБА_2 отримав нову картку НОМЕР_2 зі строком дії до 30 червня 2016 року (а.с. 74,75).

Отже, строк позовної давності розпочався 30 червня 2016 року та повинен був сплинути 30 червня 2019 року, а з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 03 серпня 2017 року, тобто в межах строку позовної давності.

Тому, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Разом із тим, колегія суддів вважає частково необґрунтованими вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за договором кредиту у розмірі 51 429, 82 гривень, з наступних підстав.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, до стягнення заявлені вимоги, які складаються із заборгованості за кредитом - 2 270, 82 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 42 276, 17 гривень, заборгованості за пенею та комісією - 3 957, 60 гривень, а такж штрафи: 500 гривень (фіксована частина) та 2 425, 23 гривень (процентна складова), а всього на суму 51 429, 82 гривень.

Згідно ч.1 ст. 546 України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

За змістом ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Відповідно до п.1.1.5.20. Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 19 - зворот).

Відповідно до п.1.1.5.32. Умов надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 20).

Таким чином, штраф (процентна складова) у розмірі 5% вирахований з сумарної заборгованості по тілу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії (2 270, 82 гривень + 42 276, 17 гривень + 3 957, 60 гривень) х 0, 05 = 2 425, 23 гривень.

Тобто, фіксована частина штрафу та штраф у вигляді процентної складової простроченої заборгованості, яка включає до себе тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, пеню та комісію, передбачені договором, в даному випадку містять ознаки подвійного стягненя неустойки та ознаки стягнення неустойки з неустойки, тому в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити..

За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.1.1.5.25. Умов надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, передбаченим даним Договором, Умовами та Правилами, Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за котрий сплачується пеня, за кожень день прострочення.

Відповідно до п.1.1.5.21. Умов надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг,якщо іншими розділами не встановлено іншого, при непогашенні кредиту у строк, передбачений Графіком погашення кредиту, процентів та винагороди, заборгованість в частині своєчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється у відповідності із розміром, встановленим у заяві на приєднання до даного Договору для процентів, з дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення вказаного простроченого зобов'язання протягом 30 календарних днів, усі сплачувані після вказаної дати платежі є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої Договором домовленості на погашення тіла кредиту. В період нарахування пені на всю суму заборгованості по кредитному договору проценти не нараховуються.

З наведеного слідує, що визначена у розрахунку заборгованості заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у сумі 3 957, 60 гривень, є пенею.

Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості, Банком вже було нараховано заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2 270, 82 гривень.

Встановивши, що позичальником прострочено виконання грошового зобов'язання, а тому наявні правові підстави для застосування особливого виду відповідальності за неналежне виконання зобов'язання (стягнення плати за прострочення платежів) - пені, яка передбачена вказаними вище нормами матеріального права та погоджена сторонами у кредитному договорі та враховуючи положення статті 61 Конституції України, де зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, колегія суддів доходить висновку щодо необхідностя стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за пенею та комісією у розмірі 2 270, 82 гривень.

Що стосується заявлених Банком вимог про стягнення з ОСОБА_2 ОСОБА_3 заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у сумі 42 276, 17 гривень, то колегія суддів не погоджується із розміром заявленої до стягнення суми, оскільки згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії кредитного договору закінчився зі строком дії кредитної картки - 30 червня 2016 року, однак ПАТ КБ «Приватбанк» продовжував нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом до 30 червня 2017 року, не зважаючи на те, що кредитним договором не встановлено розмір процентів, які нараховуються після спливу строку його дії. Тому, стягненню підлягає заборгованість за процентами за користування кредитними коштами станом на 30 червня 2016 року у розмірі 15 762, 27 гривень.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №308/9541/15-ц.

При вказаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09 січня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09 січня 2018 року- скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованостізадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 липня 2010 року у розмірі 18 533, 09 гривень, яка складається з наступного: 2 270, 82 гривень - заборгованість за кредитом, 15 762, 27 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 гривень - штраф (фіксована частина).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судові витрати у розмірі 1 440 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний тект судового рішення складений 11 вересня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М.Таварткіладзе