Справа № 171/2131/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2018 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Семенової Н.М.,

з участю секретаря Ровної Н.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, суд-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 08.03.2017 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, водій ОСОБА_3, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», державний номер НОМЕР_1, який рухався по ділянці 3 км + 200 м проїзної частини автодороги Апостолове Перше Травня в Апостолівському районі Дніпропетровської області.

Під час руху водій ОСОБА_3, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю ліворуч та частково виїхав на смугу для зустрічного руху автомобілів, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом «Вайпер», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням.

Водій автомобіля ОСОБА_3 порушив правила дорожнього руху, а саме п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено, що перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, йому заподіяно тілесні пошкодження. За результатами проведеної в рамках кримінального провадження, судово-медичної експертизи, ступень тяжкості отриманих травм кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, а саме: сполучена травма, ушкодження правої легені, правобічний пневматорекс, забій черевної стінки, відкритий переломовивих лівого передпліччя, перелом пятої кістки лівої кисті, ушкодження звязок лівої кисті, перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням, відкриті переломи лівого стегна на лівій гомілки з ушкодженням магістральних судин, відкритий двохщиколотковий перелом лівої гомілки, травматична ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, шок 3 ступеню, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі). Вина відповідача у скоєні ДТП доведена вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді пяти року позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки. Внаслідок отримання численних травм, він знаходився на стаціонарному лікуванні. Перенісши тривале лікування та ампутацію ноги, задля того було витрачено чималі кошти. Крім того, без його утримання залишилася родина, адже він втратив працездатність та єдиний родинний дохід. З 26.04.2017 року по 30.06.2017 року, продовжував лікування у хірургічному відділенні КУ «Апостолівській центральній районній лікарні», та до теперішнього часу проходить курс реабілітації амбулаторно, та являється інвалідом 3 групи довічно. На підставі цього просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 22 154,00гривень, відшкодування матеріальної шкоди, вчиненого внаслідок злочину, шляхом виплати щомісячних платежів у розмірі 1 600,00гривень, стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 500 000,00гривень, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просять їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18 154,00 гривень оскільки відповідачем були надані кошти на лікування в сумі 4 000,00 гривень, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень оскільки вважають що сума в розмірі 500 000,00 гривень є дуже завищеною, та заперечують щодо позовний вимог в частині щомісячного платежу в розмірі 1600,00гривень щомісячно - довічно.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, судом встановлено, що 08.03.2017 року водій ОСОБА_3, керував автомобілем «ВАЗ 21061», державний номер НОМЕР_1, який рухався по ділянці 3 км + 200 м проїзної частини автодороги Апостолове Перше Травня в Апостолівському районі Дніпропетровської області з боку с. Перше Травня Апостолівського району Дніпропетровської області в напрямку м. Апостолове Дніпропетровської області. Під час руху по даній ділянці проїзної частини, водій ОСОБА_3, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю ліворуч та частково виїхав на смугу для зустрічного руху автомобілів, де сталось зіткнення з мотоциклом «Вайпер», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався по своїй смузі для руху у зустрічному напрямку. Тим самим водій ОСОБА_3 грубо порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено: 10.1 Перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Невиконання даного пункту Правил дорожнього руху України ОСОБА_3 призвело до дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, водію мотоциклу «Вайпер», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження: сполучена травма, ушкодження правої легені, правобічний пневматорекс, забій черевної стінки, відкритий переломовивих лівого передпліччя, перелом пятої кістки лівої кисті, ушкодження звязок лівої кисті, перелом шиловидного відростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням, відкриті переломи лівого стегна на лівій гомілки з ушкодженням магістральних судин, відкритий двохщиколотковий перелом лівої гомілки, травматична ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, шок 3 ступеню, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

З копії вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_3 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки. Вирок суду набрав законної сили 30.10.2017 року.

Оскільки зазначені обставини встановлені вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 по кримінальній справі, тому відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України додатково доказуванню не підлягають.

З копії довідки до акта огляду МСЕК вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, інвалідність встановлена з 26.06.2017 року та довічно, який оцінюється судом як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами. При цьому, інвалідність позивача настала саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.03.2017 року.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За правилами ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Нормою частини 1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Тобто, законодавство передбачає відповідальність за завдання шкоди здоровю фізичної особи каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Специфіка шкоди, яка завдана здоровю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому обєктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов'язані з відповідним ушкодженням здоров'я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність за вчинення ДТП виникає після визнання винним у вчиненні ДТП одного з учасників ДТП.

Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частина 1статті 1202 ЦК України визначає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Позивач, з часу встановлення йому третьої групи інвалідності, вперше скористалася своїм правом на звернення до суду із позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, а саме: витрачених коштів на придбання ліків, та реабілітацію.

Як встановлено судом, відповідачем ОСОБА_3 позивачу відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 4 000,00 гривень, що не оспорював позивач в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 надалі продовжує лікування, проходить реабілітацію, він несе відповідні витрати. У рахунок відшкодування матеріальних витрат позивачем надано копії товарних чеків, видаткових накладних, які судом визнаються належними та допустимими доказами.

Також позивач вважає що має право на отримання моральної шкоди в розмірі 500 000,00 гривень, оскільки внаслідок ДТП він є інвалідом, та йому було ампутовано кінцівку. До попереднього життя він вже ніколи не повернеться, не працевлаштується на високооплачувану роботу, як раніше не зможе повною мірою забезпечувати свою родину. В результаті отриманих травм знаходиться в тяжкій депресії, оскільки не може в повній мірі приділити увагу своїй родині та побавитись із своїм сином.

Оскільки відповідно до норм ч.1ст. 55 КПК України ОСОБА_1 є потерпілим від кримінального правопорушення, за яке засуджено відповідача, що не є перешкодою для його звернення із вказаним позовом до суду та не може бути підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, подавши докази, позивач реалізувала своє право на доказування і одночасно виконав обовязок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом враховується, що внаслідок ДТП, ОСОБА_1 отримав інвалідність (3 групи), продовжує лікування та за станом здоровя потребує реабілітаційних заходів.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»від 27.03.1992, якщо в потерпілого у звязку з ушкодженням здоровя є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК(ст. 1195 ЦК України).

При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що:

а) компенсація (відшкодування) витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувально-профілактичному або реабілітаційному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим МСЕК (у відповідних випадках - судово-медичною експертизою) на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали;

б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров'я у зв'язку з виконанням трудових обов'язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів I групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється;

в) розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. За медичним висновком потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи - щорічно надається безоплатно путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсується Фондом у розмірі, встановленому його правлінням. Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування й назад. Якщо він працює і використав щорічну відпустку до одержання путівки в санаторно-курортний заклад, йому надається додаткова відпустка для лікування (включаючи час проїзду) зі збереженням на цей період середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я, або заробітку, який склався перед відпусткою, за його вибором.

У разі необхідності супроводжувати потерпілого особі, яка це робить, компенсуються витрати на проїзд і житло відповідно до законодавства про службові відрядження;

д) стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Таким чином, в результаті ДТП, яке мало місце 08 березня 2017 року, ОСОБА_1 отримав важку травму в наслідок чого переніс ампутацію кінцівки. Розпочинаючи з вказаної дати ОСОБА_1 потребує витрат на медичний догляд, а також витрат на реабілітацію.

Таким чином, відповідач зобовязаний відшкодувати потерпілому витрати на придбання медикаментів, на побутове обслуговування (придбання ліків, пелюшок) на оплату оздоровчо-реабілітаційних послуг.

Суд дійшов висновку, що позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, і на думку суду дані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Враховуючи зазначене, з відповідача підлягають стягненню витрати, повязані із лікування ОСОБА_1 (придбання ліків, консультації лікарів, діагностичні дослідження, вартість реабілітаційних послуг, вартість придбаних пелюшок), понесення яких доводиться наявними у матеріалах справи копіями чеків та іншими платіжними документами. При цьому суд не виходить за рамки позивних вимог, які заявлені ОСОБА_1

При визначенні розміру моральної шкоди позивач врахував тяжкість перенесених ним моральних, фізичних та духовних страждань, крім того, це призвело до суттєвих змін в укладі його життя.

Згідно ст. 1167 ЦК України: ч. 1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

ч. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до положень ст. 1168 ЦК України:

ч. 1. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

ч. 5 вказаної норми передбачає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі в тексті - Постанова) особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Заявлена сума моральної шкоди в розмірі по 500 000 грн. є значно завищеною, з урахуванням глибини та ступеню моральних страждань позивача, обставин справи, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, заявлена позивачем сума підлягає зменшенню до 100 000грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди вчиненої внаслідок злочину у розмірі 50% від розміру мінімальної заробітної плати в Україні станом на 01.11.2017 року, шляхом виплати щомісячних платежів у розмірі 1600,00гривень, щомісячно - довічно, позивачем в судовому засіданні не підтверджено та не надано жодного доказу на підтвердження даної позовної вимоги відповідно до вимог ЦК України, щодо довічного отримання щомісячних платежів.

На підставі цього, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 512,0 грн.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 81, 82, 141, 247, 258-259, 265, ЦПК України, на підставі ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1195, 1202 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, відшкодування матеріальної шкоди в сумі 18 154,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 512,0 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.10.2018 року.

Суддя:ОСОБА_5