Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 752/7102/16-ц

провадження № 61-23778св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора м. Києва,

відповідач - Київська міська рада,

відповідач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у складі судді Чередніченко Н. П. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року у складі суддів: Шкоріної О. І., Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2013 року заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1;; визнати недійсним, виданий ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 22 грудня 2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); визнати недійсним, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1000 га, посвідчений 30 грудня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; визнати недійсним, виданий ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку; відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1, за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

У травні 2016 року ОСОБА_5 подав до суду заяву про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, в якому просив скасувати вказане рішення суду першої інстанції та відмовити прокурору у задоволенні позову.

Заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами мотивована тим, що з листа департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 квітня 2016 року заявнику стало відомо, що відповідно до пункту 30 рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об'єктів рекреаційного призначення (з комплексом інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на АДРЕСА_2.

05 травня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_5 стало відомо, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року, встановлено, що на підставі розробленого та погодженого містобудівного обґрунтування 17 вересня 2009 року Київська міська рада прийняла рішення «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», яким у пункті 1 вирішила: затвердити містобудівні обґрунтування згідно з додатком. Пунктом 2 даного рішення було вирішено внести зміни до Генерального плану міста Києва.

Посилаючись на наведене, заявник вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що земельну ділянку разом з іншими землями на АДРЕСА_2 на момент прийняття спірного рішення було віднесено до зони земель рекреаційного призначення, не відповідає дійсності, у зв'язку з чим, просить суд переглянути вказане рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що обставини, зазначені заявником, не є нововиявленими, які можуть вважатися підставою для скасування рішення суду.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані ухвали не відповідають засадам законності і обґрунтованості, постановлені з порушенням норм процесуального та матеріального права, є помилковими.

ОСОБА_5 вважає, що наведені ним у заяві обставини є нововиявленими, тому рішення суду першої інстанції підлягає перегляду з урахуванням цих обставин. Такими нововиявленими обставинами, які, на думку заявника, безпідставно не враховані судами, є те, що на дату ухвалення рішення суду, яке заявник просить переглянути, не було відомо і сторони не могли знати про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, зокрема її переведення з рекреаційного призначення до житлової забудови на підставі двох нормативно-правових актів, які не пов'язані між собою та мають однакову юридичну силу.

Зазначені обставини виключають задоволення позовних вимог прокурора та є підставою для перегляду судового рішення.

Обставини щодо вилучення земельних ділянок, які відносяться до території АДРЕСА_1. із зони земельних насаджень загального користування і території лугів та лугопарків, переведення цих земельних ділянок до території громадської забудови, на момент прийняття рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року є істотною для справи обставиною, а оскільки ця обставина не була та не могла бути відомою ОСОБА_5 на час розгляду справи по суті, то вона є нововиявленою обставиною та є підставою для перегляду судового рішення.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2014 року, задоволено позов заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Під час розгляду справи суд першої інстанції враховував та перевіряв доводи сторін у справі, якими обґрунтовувались вимоги позову та заперечення щодо цих вимог.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, який був чинним на момент розгляду апеляційним судом заяви про перегляд, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами.

У якості підстав для перегляду вказаного судового рішення місцевого суду заявник посилається на рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року «Про затвердження містобудівних обґрунтувань», вважаючи обставини, які на його думку, підтверджуються цим рішенням, нововиявленими.

Разом з тим, в апеляційній скарзі на рішення Голосіївського районного суду від 26 липня 2013 року в обґрунтування своїх вимог про скасування цього рішення ОСОБА_5 посилався на вказане рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань» і вказані доводи були предметом перевірки апеляційного суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки ці доводи були предметом дослідження в судах першої, та апеляційної інстанції під час вирішення спору по суті.

Доводи касаційної скарги про віднесення обставин, на які він посилається, до категорії ново виявлених, є безпідставними та ґрунтуються на власному трактуванні і розумінні цих обставин, які, відповідно до змісту статті 361 ЦПК України 2004 року не є нововиявленими.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим, які були предметом перевірки і оцінки, як судом першої, так і судами апеляційної інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом першої інстанції, з яким правильно погодився апеляційний суд не вбачається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська