АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Олійника Володимира Володимировича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним через нечесну підприємницьку практику,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2018 про передачу справи на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва (а.с. 94-95).

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Голосіївського районного суду м. Києва. Вказує, що ухвала постановлена з порушенням судом норм процесуального права, оскільки змін у складі відповідача не відбулось, через які справа належала б до виключної підсудності іншого суду (а.с. 97-98).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.08.2018 відкрито апеляційне провадження у справі (а.с. 104-105).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.09.2018 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 108).

Справу розглянуто в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що дана справа не підсудна Голосіївському районному суду м. Києва.

Однак, з вказаним висновком суду погодитись неможливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним через нечесну підприємницьку практику.

В позовній заяві позивачем зазначено адресу відповідача: м. Київ, вул. Жилянська, 43, що територіально відноситься до Голосіївського району міста Києва.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз'яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Проте, зі змісту позовної заяви не вбачається спору про нерухоме майно, оскільки предметом позову є вимога щодо визнання кредитного договору недійсним та не порушується питання щодо вирішення спору з приводу нерухомого майна, що було предметом договору іпотеки.

В прохальній частині позову, позивач просить визнати недійсним кредитний договір та відповідні договори забезпечення, як похідні від основного кредитного договору. При цьому, наводить мотивування, обґрунтування і правові підстави, які, на його думку, дають підстави для висновку про недійсність саме кредитного договору. Водночас, жодних правових підстав для визнання недійсними договорів забезпечення не вказує, а просить їх визнати недійсними за наслідком визнання недійсним кредитного договору.

Відтак, з огляду на зміст і обґрунтування заявлених позовних вимог, відсутні правові підстави для висновку про застосування правил виключної підсудності, зокрема пред'явлення позову за місцезнаходженням нерухомого майна, оскільки в даному випадку вимог з приводу нерухомого майна позивачем не заявлено.

Отже, пред'являючи даний позов до Голосіївського районного суду м. Києва позивачем дотримано вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України і у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для направлення справи для розгляду за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва, а отже доводи апеляційної скарги є обгрунтованими.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-369, 371, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року про передачу справи на розгляд іншому суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним через нечесну підприємницьку практику - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва