Справа № 145/1448/17
Провадження № 22-ц/772/1371/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 рокуСправа № 145/1448/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Денишенко Т.О., Медяного В.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_3 і його представника - адвоката ОСОБА_4; відповідача ОСОБА_5 і її представника - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області та ОСОБА_5 про встановлення факту родинних відносин, факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

Рішення ухвалила суддя Кіосак Н.О.

Рішення ухвалено о 09.44 год. в смт. Тиврові Вінницької області

Повний текст рішення складено 2 травня 2018 року,

Встановив:

В вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8, який до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 2,64 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Селищенської сільської ради і на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1, щодо яких він прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2017 року встановлено факт, що батько позивача - ОСОБА_8 був сином ОСОБА_9 та визнано за позивачем ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Право ОСОБА_9 на земельну частку (пай) вбачається із Державного акта на право колективної власності на землю НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Селищенської сільської ради від 28 грудня 1995 року, і книгою реєстрації сертифікатів, де зазначено, що право ОСОБА_9 на земельну частку (пай) зареєтроване 29 березня 2001 року за № 148.

За життя його батько належним йому майном не розпорядився, а він є спадкоємцем першої черги за законом.

Заяву про прийняття спадщини після смерті батька він не подавав, проте відповідно до ст. 1268 ЦК України він є таким, що прийняв спадщину, так як на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем та в установлений законом шестимісячний строк не відмовився від прийняття спадщини.

Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) він не має можливості, оскільки втрачений сертифікат на право власності на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданий 29 березня 2001 року на ім'я ОСОБА_9.

В зв'язку з цим просив визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 2,64 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, який успадкував вказане право після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року до участі у справі співвідповідачем залучено ОСОБА_5.

2 листопада 2017 року ОСОБА_5 звернулась в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай), мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері ОСОБА_9, яка на час смерті була зареєстрована по АДРЕСА_1, але постійно проживала по АДРЕСА_2, відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), розміром 2,64 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого Тиврівською районною державною адміністрацією 27 березня 2001 року, та житловий будинок по АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом першої черги є вона, її брати - ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та сестри - ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

ОСОБА_11, ОСОБА_14 та ОСОБА_12 не прийняли спадщину і не мають бажання продовжувати строк на її прийняття, про що написали відповідні заяви.

ОСОБА_13 прийняла спадщину, але право власності на спадкове майно не оформила, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. ЇЇ діти - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не мають наміру оформляти спадщину, про що написали відповідні заяви.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті спадщину прийняв його син - позивач ОСОБА_3

Вона прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_9, так як фактично вступила в управління і володіння спадковим майном згідно зі ст. 549 ЦК УРСР в редакції, що була чинною на час відкриття спадщини. Після смерті матері вона доглядала за спадковим будинком, зробила у ньому ремонт (пофарбувала вікна, двері, побілила стіни), частину будинку, у якій проживала мати, закрила на свій ключ. У неї залишились оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, ощадна книжка матері. Після смерті матері вона отримала сертифікат на земельну частку (пай) на ім'я матері.

На час смерті мати проживала в будинку доньки ОСОБА_13 по АДРЕСА_2, де вони спільно доглядали її до дня смерті.

Після смерті матері за її заповідальним розпорядженням вона отримала з рахунку матері грошовий вклад в сумі 3078 грн., який витратила на виготовлення пам'ятника.

Вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_9, проте відповідь ще не отримала. Але нотаріус їй повідомила, що у видачі свідоцтва про право на спадщину їй буде відмовлено, оскільки сертифікат про право не земельну частку (пай) на ім'я матері було видано після її смерті.

В зв'язку з цим просила встановити факт, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2 в с. Селище Тиврівського району, та визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності СВК «Селищанський», розміром 2,64 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9.

1 грудня 2017 року і 15 березня 2018 року ОСОБА_3 подав до суду заяви про збільшення позовних вимог до Селищенської сільської ради Тиврівського району та ОСОБА_5, де просив встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 був сином ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2; встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 фактично до шести місяців прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2 в с. Селище Тиврівського району, та визнати за ним право на земельну частку (пай), розміром 2,64 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і який успадкував вказане право після смерті матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 був сином ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2.

Встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 фактично до шести місяців прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9, померлої НОМЕР_2 в с. Селище Тиврівського району Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_3 право на 1/2 частину права земельної частки (паю) розміром 2,64 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Селище Тиврівського району Вінницької області, який успадкував вказане право після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2 в с. Селище Тиврівського району Вінницької області.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2 в с. Селище Тиврівського району Вінницької області.

Визнано за ОСОБА_5 право на 1/2 частину права на земельну частку (пай) у землі КСП «Селищанське», розміром 2,64 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2 в селі Селище Тиврівського району Вінницької області.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в дохід держави в сумі 322,26 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду щодо часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 скасувати та в задоволенні зустрічного позову відмовити; визнати за ним право на земельну частку (пай) у землі КСП «Селищанське», розміром 2,64 умовних кадастрових гектара, що розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначив, що рішення суду в оскаржуваній частині вважає незаконним, оскільки воно не ґрунтується на всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом першої інстанції не взято до уваги, що після смерті ОСОБА_9 саме його батько - ОСОБА_8 вступив в оперативне управління спадковим майном, здійснював догляд за житловим будинком, робив там ремонт, перекрив дав, оскільки проживав в ньому постійно; а відповідач ОСОБА_5 на момент смерті матері не проживала за місцем відкриття спадщини, не користувалась майном померлої, тобто не вступила у фактичне володіння або управління спадковим майном, а час від часу навідувалась до будинку, де проживав її брат ОСОБА_8. Заяву про прийняття спадщини після смерті матері нотаріусу у шестимісячний строк відповідач не подала.

Відповідач ОСОБА_5 рішення суду не оскаржила.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже, справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 і її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги. ОСОБА_5 надіслала письмовий відзив, у якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача Селищенської сільської ради відзив на апеляційну скаргу не надав; будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надіслав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність (том 1 а. с. 217).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції позивач ОСОБА_3 оскаржує лише в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, яким встановлено факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_9 та визнання за нею права на 1/2 частину права на земельну частку (пай) у землі КСП «Селищанське», розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах, без визначення між цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, яка померла НОМЕР_2 (а. с. 198, 200).

Відповідач ОСОБА_5 рішення суду не оскаржила.

Тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в оскаржуваній позивачем частині.

Судом встановлено, що НОМЕР_2 в с. Селище Тиврівського району померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 від 14 травня 1999 року (а. с. 6).

На день смерті ОСОБА_9 була зареєстрована в АДРЕСА_1, про що свідчить довідка виконавчого комітету Селищенської сільської ради Тиврівського району від 29 листопада 2017 року № 2994 та (а. с. 96).

15 грудня 1988 року виконавчим комітетом Селищенської сільської ради народних депутатів видано свідоцтво НОМЕР_6 про право особистої власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_9 (а. с. 69).

Як член КСП «Селищанське» ОСОБА_9 набула право на земельну частку (пай) в розмірі 2,64 умовних кадастрових гектари, що вбачається із Державного акта на право колективної власності на землю, виданого відповідно до рішення Селищенської сільської ради народних депутатів від 28 серпня 1995 року, та зі Списку громадян - членів КСП, що є додатком до нього, де спадкодавець зазначена під № 203; із виписки ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 25 вересня 2017 року № 257/0/205-17, із виписки зі списку членів КСП «Селищанське» від 18 грудня 2001 року №840 (а. с. 11-13, 65, 71).

Після смерті ОСОБА_9 27 березня 2001 року на її ім'я видано сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Селищанський», розміром 2,64 в умовних кадастрових гектара без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 67).

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у редакції чинній з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тому до правовідносин по спадкуванню майна померлої ОСОБА_9 підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України у редакції від 18 липня 1963 року із послідуючими змінами до нього, тобто норми, що діяли на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно вимог статті 548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК України (1963 року) визначаються дії, що свідчать про прийняття спадщини. Такими є: якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За правилами статті 553 ЦК України (1963 року) спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно листа Державного нотаріального архіву Вінницької області від 6 жовтня 2017 року № 2469/01-18 згідно даних Алфавітної книги обліку спадкових справ Тиврівської державної нотаріальної контори за 1999-2007 роки, що знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкова справа після померлої НОМЕР_2 ОСОБА_9, нотаріальною конторою не заводилась (а. с. 50).

Судом встановлено, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 її діти - батько позивача ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_5 вступили у володіння спадковим майном.

ОСОБА_8 був зареєстрований і проживав у будинку по АДРЕСА_1 на день смерті матері ОСОБА_9 і до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.97)

Відповідач ОСОБА_5, починаючи з НОМЕР_2 до 2004 року користувалась частиною будинку матері за цією адресою, проводила там поточний ремонт (а. с. 70). Після смерті матері відповідач ОСОБА_5 27 березня 2001 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) з метою оформлення спадщини; отримала у банку грошовий вклад, який належав померлій ОСОБА_9.

Тобто ОСОБА_8 і ОСОБА_5 є такими, що прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_9.

Відповідно до нотаріально засвідчених заяв ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 вони відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 (а. с. 74-78).

Згідно зі ст. 548 ЦК України (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином ОСОБА_8 та ОСОБА_5 мають право на 1/2 частину спадкового майна кожен після смерті своєї матері ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_4 видане виконавчим комітетом Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 26 жовтня 2015 року (а. с. 5).

На час смерті ОСОБА_8 проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_1, що підтверджується записами у домовій книзі (а. с. 17-19).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на право на 1/2 частку земельної ділянка (паю), площею 2,64 умовних кадастрових гектара, що розташована на території Селищенської сільської ради Тиврівського району, право на яку належало його матері ОСОБА_9, після смерті якої він прийняв спадщину, оскільки вступив в оперативне управління спадковим майном.

Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняв його син - позивач по справі ОСОБА_3, який 19 березня 2016 року подав в нотаріальну контору відповідну заяву, про що свідчить відповідь Тиврівської державної нотаріальної контори від 3 жовтня 2017 року № 1761/0116 (а. с. 35).

Постановою державного нотаріуса Тиврівської державної нотаріальної контори від 3 червня 2017 року № 1328/02-31 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) на території Селищенської сільської ради Тиврівського району після смерті ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Селище Тивірвського району, оскільки спадкоємцем не надано оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) (а. с. 21).

8 грудня 2017 року державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2264/02-31, якою відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності СВК «Селищанський», розміром 2,64 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належну померлій ОСОБА_9 на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_1, виданого 27 березня 2001 року, оскільки спадкова справа до майна померлої НОМЕР_2 ОСОБА_9 не заводилась, заявниця до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не зверталась, сертифікат на право на земельну частку (пай) видано після смерті ОСОБА_9 (а. с. 112).

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, з урахуванням встановлених обставин, прийшов до правильного висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 (в частині якого позивач ОСОБА_3 оскаржив рішення) про встановлення факту, що ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після смерті матері та про визнання за нею права на ? частину права на земельну частку (пай).

Доводи апеляційної скарги позивача обґрунтовані тим, що ОСОБА_5 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, та вона не є такою, що прийняла спадщину в розумінні ст. 549 ЦК УРСР, оскільки на момент смерті ОСОБА_9 вона не проживала за місцем відкриття спадщини, не користувалась майном померлої, земельну ділянку біля житлового будинку не обробляла, а лише час від часу навідувалась до будинку, де проживав її брат ОСОБА_8, тобто вона не вступила у фактичне володіння або управління та користування спадковим майном.

Такі доводи спростовуються вищевикладеним, зокрема, тим, що по справі встановлено, що після смерті матері ОСОБА_9 відповідач ОСОБА_5 починаючи з НОМЕР_2 до 2004 року користувалась частиною будинку матері по АДРЕСА_1, провела там поточний ремонт; з метою оформлення спадщини звернулася у відповідні інстанції для виготовлення і отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) та отримала його 27 березня 2001 року (після смерті матері); у неї знаходяться в оригіналі документи спадкодавця: свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, яким є належний ОСОБА_9 жилий будинок по АДРЕСА_1, ощадна книжка на ім'я ОСОБА_9, по якій ОСОБА_5 отримала грошовий вклад у банку, що належав спадкодавцю; сертифікат на право на земельну частку пай на ім'я ОСОБА_9. Тобто, відповідач вчинила дії, визначені ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), що свідчать про прийняття нею спадщини.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:Т.О. Денишенко
В.М. Медяний

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2018 року.