ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8778/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/4817/13/18 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року м. Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря Дмитрів О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/8778/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року, ухваленого суддею Сташків Н.М., повне рішення суду складене 27 квітня 2018 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про виключення майна з акту опису й арешту та зупинення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

02 червня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, із змінами внесеними 17 липня 2017 року, до ОСОБА_3, ОСОБА_1, про виключення майна з акту опису й арешту та зупинення виконавчого провадження.

Заявлені вимоги обґрунтовувало тим, що державними виконавцями Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 266078,52 доларів США, було складено акти опису й арешту майна від 17 жовтня 2013 року та здійснено опис та оцінку нерухомого майна: двокімнатної квартири АДРЕСА_1, трикімнатної квартири АДРЕСА_2, трикімнатної квартири АДРЕСА_3, квартири АДРЕСА_4, які є предметами іпотеки на забезпечення кредитних догорів, укладених між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3

Вказав, що накладений арешт на майно унеможливлює реалізацію Банком своїх законних прав як іпотекодержателя щодо арештованого майна, оскільки може привести в подальшому до вилучення та примусової реалізації заставленого майна. Крім того, ОСОБА_3, в порушення умов договорів іпотеки, без згоди іпотекодержателя здійснив реконструкцію вказаних приміщень, в результаті якої у частині з них було змінено тип об'єкта з «жилого» на «не жиле», внаслідок чого їх характеристики не відповідають попереднім умовам договорів іпотеки.

У зв'язку з цим позивач ПАТ «Універсал Банк» просив виключити з акту опису й арешту майна від 17 жовтня 2013 року частки промтоварного магазину, загальною площею 63,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке є предметом договору іпотеки від 23 листопада 2006 року, реєстраційний №4589, та предметом договору іпотеки від 19 листопада 2007 року, реєстраційний №5161, що укладені на виконання зобов'язань за кредитним договором №11/470-К від 23 листопада 2006 року та за кредитним договором №11/474-К від 19 листопада 2007 року.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17 жовтня 2013 року трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м., яка є предметом договору іпотеки від 19 листопада 2007 року, реєстраційний №5159, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором №11/474-К від 19 листопада 2007 року та зупинити виконавче провадження щодо стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 в частині реалізації майна, яке є предметом іпотеки.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17 жовтня 2013 року 1/2 частки промтоварного магазину, загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3, яка є предметом договору іпотеки від 29 лютого 2008 року, реєстраційний №962, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором №022-208-496 від 29 лютого 2008 року, та зупинити виконавче провадження щодо стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 в частині реалізації майна, яке є предметом іпотеки.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17 жовтня 2013 року 1/2 частки промтоварного магазину загальною площею 86,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4, яка є предметом договору іпотеки від 22 вересня 2008 року, реєстраційний №6035, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором №ВL9234 від 22 вересня 2008 року, та зупинити виконавче провадження щодо стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 в частині реалізації майна, яке є предметом іпотеки.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2017 року замінено відповідача Перший відділ ДВС Тернопільського МУЮ на належного відповідача Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року вирішено: «Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м.Київ, вул. Автозаводська, будинок 54/19, ідентифікаційний код в ) до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46016 м. Тернопіль, вул. Київська, За), ОСОБА_3 (АДРЕСА_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_1 (АДРЕСА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про виключення майна з акту опису й арешту та зупинення виконавчого провадження задовольнити частково.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17.10.2013р. майно, яке є предметом договору іпотеки від 23.11.2006р., реєстраційний №4589, та предметом договору іпотеки від 19.11.2007р., реєстраційний №5161, що укладені на виконання зобов'язань за кредитним договором №11/470-К від 23.11.2006р. та за кредитним договором №11/474-К від 19.11.2007р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, а саме 1/2 частки промтоварного магазину, загальною площею 63,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17.10.2013р. майно, яке є предметом договору іпотеки від 19.11.2007р., реєстраційний №5159, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором № 11/474-К від 19.11.2007р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17.10.2013р. майно, яке є предметом договору іпотеки від 29.02.2008р., реєстраційний №962, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором №022-208-496 від 29.02.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, а саме 1/2 частки промтоварного магазину, загальною площею 134,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3.

Виключити з акту опису й арешту майна від 17.10.2013р. майно, яке є предметом договору іпотеки від 22.09.2008р., реєстраційний №6035, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором №ВL9234 від 22.09.2008р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3, а саме 1/2 частки промтоварного магазину, загальною площею 86,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

У задоволенні вимог про зупинення виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 в частині реалізації майна, яке є предметом іпотеки, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1, порівну, в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 243,60 гривень понесеного судового збору - по 121,80 гривень з кожного.»

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, мотивуючи тим, що судове рішення постановлене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема посилалась на те, що позивачем у справі було заявлено чотири окремих позовних вимоги про виключення майна, однак, судовий збір сплачено лише за одну позовну вимогу в сумі 243грн. 60 коп. Отже, позовна заява позивача не відповідає вимогам статей 175 та 177 ЦПК України, проте судом неправомірно розглянуто позовні вимоги неоплачені судовим збором.

Також представник позивача ПАТ «Універсал Банк» неодноразово не з'являвся в судові засідання, що відповідно до ст. 257 ЦПК України, було підставою для залишення позову без розгляду.

Заявлена вимога про виключення майна з акту опису та арешту не відповідає встановленому законом способу захисту порушених прав, оскільки виключення майна з акту опису та арешту не знімає арешт на майно, який накладений постановою державного виконавця від 17 жовтня 2013 року та внесений до державного реєстру прав на нерухоме майно.

Для визначення вартості приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1 та приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_4 суд помилково посилався на висновки оцінювача, строк чинності яких на час розгляду справи сплив, а тому ці докази є неприпустимими та не могли бути покладені в основу рішення. При цьому, суд прийшов до необгрунтованого висновку, що вартість цих приміщень є меншою ніж сума боргу стягнута з ОСОБА_3 за двома кредитними договорами №11/470-К від 23 листопада 2006 року та №11/474-К від 19 листопада 2007 року.

Судом не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам про те, що в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться записи під різними реєстраційними номерами про належність ОСОБА_3 квартир та нежитлових приміщень. При цьому, квартири належні ОСОБА_3 обтяжені іпотекою, а нежитлові іпотекою не обтяжені.

Відсутність в державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про обтяження нежитлових приміщень іпотекою не створює пріоритет вимог позивача на це майно.

Суд невірно вирішив питання про стягнення судового збору, стягнувши судовий збір не з трьох, а з двох відповідачів, чим порушені вимоги ст. 141 ЦПК України, якою встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 23 листопада 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №11/470-к.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 23 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 63,4 кв.м., жилою площею - 32 кв.м.

19 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №11/474-К.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 63,4 кв.м., жилою площею - 32 кв.м.; та укладено договір іпотеки від 19 листопада 2007 року, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею - 58,9 кв.м., жилою площею - 36,7 кв.м.

29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №022-2008-496.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 64,9 кв.м., жилою площею - 37,5 кв.м.

22 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ВL9234.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_4.

Правонаступником ВАТ «Банк Універсальний» є позивач ПАТ «Універсал Банк».

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 липня 2008 року за №1438 було дозволено ОСОБА_3 проведення реконструкції квартир АДРЕСА_3 під промтоварний магазин за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно з рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 листопада 2007 року №1816 та від 28 лютого 2007 року №219 ОСОБА_3 було дозволено проведення реконструкції квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_1 під промтоварні магазини.

В подальшому за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстроване право спільної часткової власності - по 1/2 частки кожному, на ці промтоварні магазини, про що свідчать наявні в матеріалах справи витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18812885 від 15 травня 2008 року №21800848 від 06 лютого 2009 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16 листопада 2012 року, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №4697219 від 11 червня 2013 року, №4808919 від 13 червня 2013 року №4709666 від 11 червня 2013 року.

Ціла квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_3, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16732711 від 20 листопада 2007 року.

17 жовтня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції, при виконанні виконавчого листа №607/3539/13, виданого 16 вересня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 266078,52 доларів США, що еквівалентно 2125967,37 грн., були складені акти опису й арешту майна, за якими описано і накладено арешт на: 1/2 частину нежилого приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 63,4 кв.м.; трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 58 кв.м.; 1/2 частину приміщення магазину АДРЕСА_3, загальною площею 134,5 кв.м.; 1/2 частину промтоварного магазину приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 86,4 кв.м.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що накладений 13 жовтня 2013 року арешт на вищевказані предмети іпотеки перешкоджає позивачу, як іпотекодержателю предметів іпотеки, безперешкодно звернути на них стягнення, а відтак порушує охоронювані законом права позивача, оскільки всі зміни та реконструкції вказаних квартир відповідачем ОСОБА_3 були здійснені без попередньої згоди іпотекодержателя та без укладення додаткових угод до договорів іпотеки щодо зміни предмету іпотеки між ним та банком.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з наступних мотивів.

Судом на підставі матеріалів справи встановлено факт невиконання боржником ОСОБА_3 забезпечених іпотекою зобов'язань по кредитних договорах укладених з позивачем ПАТ «Універсал Банк» в наслідок чого видано відповідні виконавчі листи та відкрито виконавче провадження на користь позивача.

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 14 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1915/14819/2012, виданого 16 вересня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» 552933,72 грн., що еквівалентно 69177,24 доларам США, заборгованості за кредитним договором №11/470-К від 23 листопада 2006 року та 1067525,30 грн, що еквівалентно 133558,77 Доларам США, заборгованості за кредитним "договором №11/474-К від 19 листопада 2007 року, а також 6438,00 грн. судового збору.

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 15 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1915/26172/12, виданого 13 червня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за договором кредиту №022-2008-496 від 29 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього в сумі 260032,99 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 2077663,59 грн. та 3219,00 грн. судового збору.

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського МУЮ від 06 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 13 червня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1525122,80 грн. та судові витрати в сумі 3219,00 грн.

Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною першої статті 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в наслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 кредитних зобов'язань, забезпечених заставою, позивач, як заставодержатель, набув право звернення стягнення на предмет застави, які є пріоритетними по відношенню до вимог відповідачки ОСОБА_1

Колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що в силу вимог ст. З Закону України "Про іпотеку" відсутність в державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про обтяження нежитлових приміщень іпотекою не створює пріоритет вимог позивача на це майно, оскільки цією нормою встановлено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки, оскільки вони не відповідають окремим положенням договору іпотеки.

На підтвердження цього доводу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі також вказувала, що в договорах іпотеки предметом іпотеки визначено квартири, а не нежитлові приміщення.

З цими доводами колегія суддів не погоджується з мотивів, які викладені судом першої інстанції в рішенні, що оскаржується.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1.10. договору іпотеки від 23 листопада 2006 року передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний у випадку зміни цільового використання предмета іпотеки (реєстрації нежитлового приміщення) укласти протягом п'яти робочих днів з іпотекодержателем додаткову угоду в якій змінюють опис предмета іпотеки: замість опису квартири - нежитлове приміщення.

Згідно з п. 2.4.8. договору іпотеки від 19 листопада 2007 року іпотекодавець зобов'язаний не здійснювати будь-яке перепланування та/або реконструкцію предмета іпотеки без попередньо-отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.

Аналогічні умови містяться в п. 2.4.9. договору іпотеки від 29 лютого 2008 року.

Пунктом 2.4.15. договору іпотеки від 22 вересня 2008 року передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний після завершення реконструкції предмету іпотеки та введення його в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства України, в 30-денний строк з моменту введення в експлуатацію предмету іпотеки отримати нові документи, що посвідчуватимуть право власності іпотекодавця на предмет іпотеки після завершення реконструкції, зареєструвати таке право власності у відповідних органах та в 30-денний строк з моменту проведення реєстрації права власності на предмет іпотеки після проведення реконструкції, надати копії документів, що посвідчуватимуть право власності іпотекодавця на предмет іпотеки після завершення реконструкції та укласти додатковий договір до цього договору щодо зміни назви та складу предмету іпотеки.

Як вище встановлено, ОСОБА_6 проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 під промтоварні магазини з влаштуванням окремого входу без отримання попереднього дозволу іпотекодержателя та без укладення до додаткових договорів щодо зміни назви предмету іпотеки.

Згідно з умовами пункту 1.5 договорів іпотеки іпотека розповсюджується на всі приналежності предмету іпотеки та на всі невід'ємні від майна поліпшення, складові частини, внутрішні системи, що існують на момент укладення цього Договору та виникають у майбутньому. Всі зроблені іпотекодавцем в період дії цього Договору всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо автоматично стануть предметом Договору - предметом іпотеки, і не потребують внесення змін до договору.

Отже враховуючи те, що всі зміни та реконструкції квартир ОСОБА_3 були здійснені без попередньої згоди іпотекодержателя та без укладення додаткових угод до договорів іпотеки щодо зміни предмету іпотеки між банком і ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що незалежно від того чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв'язку з реконструкцією предмети іпотеки, іпотека є дійсною і поширюється на проведену реконструкцію.

Ці висновки відповідають висновкам рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 4 листопада 2015 року та від 28 березня 2016 року, якими нежитлові приміщення визнано предметом іпотеки.

Так рішеннями Апеляційного суду Тернопільської області від 04 листопад 2015 року і 28 березня 2016 року встановлено, що приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3, загальною площею 134,5 кв.м.; приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_4, загальною площею 86,4 кв.м.; приміщення промтоварного магазину загальною площею 63,4 кв.м. в АДРЕСА_1, що належать на праві спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_5; а також квартира, загальною площею 58,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3, є предметами іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ «Універсал Банк», які виникли з вищевказаних кредитних договорів. Апеляційним судом встановлено, що, незважаючи на перепланування трьох квартир, які були передані в іпотеку банку, іпотека щодо них не припинилась та продовжує діяти, тобто: з 23 листопада 2006 року щодо приміщення промтоварного магазину в АДРЕСА_1; з 19 листопада 2007 року щодо квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2; з 29 лютого 2008 року щодо приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3; з 22 вересня 2008 року щодо приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_4.

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірних правовідносинах іпотека на переобладнані приміщення виникла з часу ухвалення вищевказаних рішень апеляційного суду, є помилковими.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неналежність доказів щодо встановлення вартості предмета іпотеки.

Так ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказувала, що оцінка вартості приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1 та приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_4, яка покладена в основу рішення, проведена 15 вересня 2014 року, на момент винесення судового рішення шестимісячний строк дії оцінки сплив, а отже звіт про оцінку майна був нечинним.

Оцінюючи ці доводи, колегія суддів бере до уваги наступне.

Відповідно до частин 1, З статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час складення актів опису та звернення позивача до суду), звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/3539/13, виданого 16 серпня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 266078,52 доларів США, що еквівалентно 2125967,37 грн.

В ході виконавчого провадження 16 вересня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання приватним підприємством «Консалтингова компанія «Капітал» складено три висновки про вартість майна, згідно яких:

- вартість приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1 становить 905200,00 грн. без ПДВ.

- вартість приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_4 становить 1233580,00 грн. без ПДВ.

- вартість приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3 становить 1920330,00 грн. без ПДВ.

Звіт про оцінку майна боржника від 16 вересня 2014 року виконано у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", та іншими нормативно-правовими актами, що є обов'язковими для застосування суб'єктами оціночної діяльності (Методика оцінки майна, затвердженою Постановою КМУ від 10 грудня 2003 року за № 1891, Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим Постановою КМУ №1440 від 10 вересня 2003 року), тобто є таким що відповідає чинному законодавству.

Також встановлено, що сума заборгованості за кредитними договорами №11/470-к від 23 листопада 2006 року і №11/474-к від 19 листопада 2007 року, виконання зобов'язання по яких забезпечено нерухомим майном - приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_1, станом на 21 червня 2013 року становить 552933,72 грн., що еквівалентно 69177,24 доларів США та 1067535,30 грн., що еквівалентно 133558,77 доларів США, що підтверджується виконавчим листом №1915/14819/2012 виданий Тернопільським міськрайонним судом 19 вересня 2013 року. (а.с.32)

Сума заборгованості за кредитним договором №ВL9234 від 22 вересня 2008 року, виконання зобов'язання по яких забезпечено нерухомим майном - приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_4, становить 1525122,80 грн., що еквівалентно 190878,95 доларів США, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 червня 2013 року у справі №1915/5703/2012. (а.с.150)

Сума заборгованості за кредитним договором №№022-2008-496 від 29 лютого 2008 року, виконання зобов'язання по яких забезпечено нерухомим майном - приміщення промтоварного магазину АДРЕСА_3 становить 2078130,92 грн., що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 лютого 2013 року. (а.с.64)

Звіти складені у вересні 2014 року, тобто в час розгляду даної справи і правомірно прийняті судом як належні та допустимі докази.

Інші докази щодо вартості предметів іпотеки відсутні.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що заборгованість перед банком у кожному кредитному договорі у гривневому еквіваленті є більшою від вартості предмета іпотеки, встановленої оцінювачем.

Щодо визначення вартості приміщень на час вирішення спору, про що зазначала ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, то всупереч свого процесуального обов'язку, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, вона не заявляла суду апеляційної інстанції клопотання про проведення повторної оцінки майна або про призначення відповідної експертизи для визначення ринкової вартості квартири.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 про те, що в порушення вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір не було стягнуто з Тернопільського районного відділу ДВС, якому не було відмовлено у позові.

При розподілі судових витрат суд правомірно звільнив Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, як орган, що мав бути залученим у спірних правовідносинах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, від сплати на користь банку витрат по сплаті судового збору, поклавши цей обов'язок на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно розглянув позовні вимоги неоплачені судовим збором та вирішив спір по суті при наявності підстав для залишення позову без розгляду, не є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог банку і задоволення вимог апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вищевказані обставини, які вказувала в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовують обґрунтувань позовної заяви і висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене та положення ст.375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.