Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 521/1765/15-ц

провадження № 61-18437св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Комунальне підприємство «Малиновський ринок», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Калараш А. А., Заїкіна А. П., Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_3звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Малиновський ринок» (далі - КП «Малиновський ринок»), ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання припинення договорів незаконними, зобов'язання вчинити певні дії та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на підставі договорів про надання послуг щодо організації ринкової торгівлі №№ НОМЕР_4, НОМЕР_4 та НОМЕР_3, укладених між нею та КП «Малиновський ринок», вона здійснювала торгівлю на торговельних місцях № НОМЕР_4 та НОМЕР_3 на території КП «Малиновський ринок».Проте у травні 2014 року адміністрацією КП «Малиновський ринок» її повідомлено про припинення дії договорів у зв'язку з їх неналежним виконанням та в подальшому передано відповідні торговельні місця у користування іншим особам. Вважає такі дії адміністрації підприємства незаконними, оскільки КП «Малиновський ринок» передчасно розірвало договори, не дивлячись на домовленість щодо розстрочки погашення заборгованості. При цьому контейнери, що знаходяться на торгових місцях, належать їй на праві власності, а відповідач передав їх іншим особам, що порушує її права як власника.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати незаконним припинення з 30 квітня 2014 року в односторонньому порядку КП «Малиновський ринок» договорів про надання послуг щодо організації ринкової торгівлі № НОМЕР_4, НОМЕР_3, укладених між нею та КП «Малиновський ринок» 01 червня 2008 року; зобов'язати КП «Малиновський ринок» укласти з нею договори про надання послуг щодо організації ринкової торгівлі на торговельні місця № НОМЕР_1 та НОМЕР_2; витребувати з незаконного володіння у ОСОБА_5 та повернути їй павільйон, який встановлено на торговельному місці № НОМЕР_4 (№ НОМЕР_1); витребувати з незаконного володіння у ОСОБА_4 та повернути їй контейнер, який встановлено нею на торговельному місці № НОМЕР_3 (№ НОМЕР_2), та витребувати з незаконного володіння у КП «Малиновський ринок» та повернути їй товарно-матеріальні цінності та особисті речі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки КП «Малиновський ринок», з урахуванням порушення ОСОБА_3 умов договорів про надання послуг з організації ринкової торгівлі в частині здійснення оплати за надані послуги, мав усі законні підстави для розірвання таких договорів.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 Визнано незаконним припинення з 30 квітня 2014 року в односторонньому порядку КП «Малиновський ринок» договорів про надання послуг щодо організації ринкової торгівлі №№ НОМЕР_4, НОМЕР_3, укладених між ОСОБА_3 та КП «Малиновський ринок» 01 червня 2008 року. Витребувано з незаконного володіння у ОСОБА_5 та повернуто ОСОБА_3 павільйон, який встановлено на торговельному місці № НОМЕР_4 (№ НОМЕР_1). Витребувано з незаконного володіння у ОСОБА_4 та повернуто ОСОБА_3 контейнер, який встановлено нею на торговельному місці № НОМЕР_3 (№ НОМЕР_2). У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення, виходив із того, що торговельні павільйони № НОМЕР_3 (№ НОМЕР_2), № НОМЕР_4 (№ НОМЕР_1) вибули з користування та володіння ОСОБА_3 протиправно, чим порушені права позивача, які підлягають поновленню шляхом витребування їх з незаконного володіння у відповідачів відповідно до статей 321, 387 ЦК України. При цьому КП «Малиновський ринок» без достатніх правових підстав в односторонньому порядку розірвав договори, відступивши від домовленостей щодо розстрочки виконання боргових зобов'язань.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року, в якому просила скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно зв'язав правовідношення, які регулюються главою 52 розділу II ЦК України та главою 51 розділу І ЦК України, об'єднавши їх переговорами сторін. Внаслідок невиконання зобов'язань за договорами, невикористанням у своїй діяльності торговельних місць, між ОСОБА_3 та КП «Малиновський ринок» дійсно виникли переговори, але лише тільки щодо сплати нею заборгованості, яку вона зобов'язалась сплатити рівними частками з квітня по червень 2014 року - однак навіть цього не виконала, оскільки нею був проведений лише один платіж 18 квітня 2014 року на суму 2 646,41 грн, що не відповідає умовам надання їй розстрочення згідно з листом КП «Малиновський ринок» від 17 квітня 2014 pоку № 357.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та надано строк на подання заперечення на касаційну скаргу.

Ухвалою від 28 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 14 вересня 2005 року № 4261-ІV засновано КП «Малиновський ринок», яке діє на підставі статуту від 22 липня 2005 року.

До заснування КП «Малиновський ринок» на території зазначеного ринку існувало КП «Одеська міська друкарня».

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3, 6.4 статуту, КП «Малиновський ринок» - підприємство, яке самостійно здійснює свою господарську діяльність за принципами господарського розрахунку; відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, підприємцями, громадян в усіх сферах господарської діяльності здійснюється на основі договорів; підприємство вільне у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У КП «Малиновський ринок» відсутні майнові права на земельну ділянку, на якій розташований ринок, так само як і відсутні такі права у підприємства на торговельні павільйони, контейнери, лотки, кіоски та інші споруди, які розташовані на території ринку.

Позивач на території КП «Малиновський ринок» безперервно здійснювала торговельну діяльність та орендувала торговельні місця з 2005 року, що підтверджується договорами оренди від 01 вересня 2005 року № НОМЕР_4 та НОМЕР_3.

24 травня 2005 року за договором управління майном та актом прийому-передачі ОСОБА_3 передала КП «Одеська міська друкарня» в управління торговельні павільйони № НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Після створення КП «Малиновський ринок» зазначені павільйони залишилися на території ринку та використовувалися нею на торгівельних місцях для здійснення підприємницької діяльності.

01 червня 2008 року між КП «Малиновський ринок» та ОСОБА_3, укладений договір про надання послуг із організації ринкової торгівлі № НОМЕР_4, відповідно до умов якого КП «Малиновський ринок» надає підприємцю послуги, спрямовані на організацію ринкової торгівлі на території ринку, а ОСОБА_3 зобов'язується здійснювати оплату наданих послуг згідно з умовами договору, у зв'язку з чим підприємство зобов'язується надати підприємцю торговельне місце № НОМЕР_4 для павільйону, площею 22,4 кв. м.

У той же день між КП «Малиновський ринок» та ОСОБА_3 укладений договір про надання послуг із організації ринкової торгівлі № НОМЕР_3, відповідно до умов якого КП «Малиновський ринок» надає підприємцю послуги, спрямовані на організацію ринкової торгівлі на території ринку, а підприємець зобов'язується здійснювати оплату наданих послуг згідно з умовами договору, у зв'язку з чим підприємство зобов'язується надати торговельне місце № НОМЕР_3 для кіоску, площею 5,5 кв. м.

Згідно з пунктом 4.1 договорів № НОМЕР_4 та НОМЕР_3 підприємець зобов'язаний сплачувати вартість послуг та спожиту електричну енергію в розмірі та в строки, визначені укладеним договором. Сплата послуг здійснюється підприємцем у строк із 01 по 10 число кожного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підприємства. У випадку несплати підприємцем вартості послуг більш ніж 30 днів договір припиняється, та підприємець зобов'язується звільнити торговельне місце протягом 15 днів. Після закінчення вказаного терміну підприємство має право самостійно, за рахунок підприємця, звільнити торгове місце шляхом демонтажу контейнера (павільйону, лотка тощо), при цьому підприємство не несе відповідальності за збереження майна і матеріальних цінностей.

Відповідно пункту 5.2 договору № НОМЕР_4 загальна сума послуг становить 690,60 грн на місяць, у тому числі ПДВ 20 %, а відповідно до пункту 5.2 договору № НОМЕР_3 загальна сума послуг становить 263,88 грн на місяць, у тому числі ПДВ 20 %.

Згідно з пунктом 7.1 договорів від 01 червня 2008 року сторони передбачили строк дії договорів до 01 червня 2009 року з правом у разі відсутності заперечень сторін їх пролонгації на той саме строк.

Позивач своїх зобов'язань зі своєчасної оплати за користування торговими місцями належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на квітень 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 7 837,24 грн, що підтверджується довідкою КП «Малиновський ринок» від 19 березня 2015 року № 69.

Відповідно до пункту 6.8 договорів № НОМЕР_4 та НОМЕР_3 про надання послуг з організації ринкової торгівлі сторони передбачили, що у випадку несплати підприємцем вартості послуг більш ніж 30 днів, договір припиняється та підприємець зобов'язується звільнити торговельне місце протягом 15 днів. Після закінчення вказаного терміну підприємство має право самостійно, за рахунок підприємця, звільнити торгове місце шляхом демонтажу контейнера (павільйону, лотка тощо), при цьому підприємство не несе відповідальності за збереження майна і матеріальних цінностей.

Пунктом 6.9 зазначених договорів сторони передбачили, що всі спори, пов'язані з наступними договорами, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. У разі неможливості вирішення спору, він вирішується в судовому порядку відповідно до чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 шляхом проведення переговорів із адміністрацією ринку досягла домовленості про розстрочку погашення заборгованості до липня 2014 року, що підтверджується листом КП «Малиновський ринок» від 17 квітня 2014 року № 357.

Вказана розстрочка полягала у тому, що ОСОБА_3 сплатить заборгованість у розмірі 10 483,65 грн до липня 2014 року рівними частинами, у разі стабільної сплати поточних платежів із 01 по 10 число кожного місяця.

Тобто, з 01 по 10 число травня, червня та липня 2014 року позивач має сплатити по 3 494,55 грн заборгованості.

18 квітня 2014 року позивач сплатила 2 646,41 грн, а отже, з 01 по 10 травня позивач повинна була сплатити ще 848,14 грн.

Проте 30 квітня 2014 року КП «Малиновський ринок» на підставі пункту 6.8 договорів від 01 червня 2008 року № НОМЕР_4 та НОМЕР_3 про надання послуг із організації ринкової торгівлі, посилаючись на заборгованість у розмірі 8 620,96 грн, направило позивачу повідомлення про припинення дії договору.

У подальшому КП «Малиновський ринок» передано торговельні павільйони під № НОМЕР_3 ОСОБА_4 та під № НОМЕР_4 ОСОБА_5, змінивши нумерацію торговельних місць із № НОМЕР_3 на НОМЕР_2 та з № НОМЕР_4 на НОМЕР_1.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Установивши, що КП «Малиновський ринок», надавши розстрочку ОСОБА_3 щодо виконання нею зобов'язань за договорами, не виконало її умови та передчасно (30 квітня 2014 року) припинило договірні відносини, тоді як відповідно до умов розстрочки право на припинення договорів виникає лише 11 травня 2014 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що припинення договірних зобов'язань є незаконним.

З огляду на те, що розстрочка, надана КП «Малиновський ринок», за своєю суттю носить правову регламентацію договору, викладену у письмовій формі, та є розподілом суми платежу на декілька термінів сплати, перший строк сплати якої починається з місяця, що настає за місяцем прийняття рішення, або розподіл суми боргу на певні частини із встановленням строків сплати цих частин, відповідач порушив умови наданої ним добровільно розстрочки та припинив договірні зобов'язання, строк виконання яких за цією розстрочкою не настав.

Відповідно до статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК Українивласникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК Українивласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, і сторонами у справі не заперечується, що після припинення КП «Малиновський ринок» договірних відносин із ОСОБА_3, КП «Малиновський ринок» здійснило відчуження належних позивачу контейнерів, тоді як підприємство не мало на них жодних прав, оскільки за договорами КП «Малиновський ринок» надавало послуги із організації ринкової торгівлі, тобто надано торговельне місце для експлуатації належних позивачу контейнера та павільйону. Тобто підприємство лише після демонтажу належних позивачу контейнера та павільйону міг передати в оренду іншим особам торгівельні місця, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до цілком аргументованого висновку про витребування у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 належних позивачу павільйону та контейнера, що знаходяться на торговельних місцях № НОМЕР_4 (НОМЕР_1); № НОМЕР_3 (НОМЕР_2).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г. І. Усик