справа №619/3123/18
провадження №2/619/1409/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Остропілець Є.Р.

при секретарі - Жорняк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про визнання права власності»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він є власником 67/100 частин вказаного майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2005 року.

З 2006 року приступив до користування всім домоволодінням, проводив дрібний ремонт для приведення будівель в належний стан. Співвласники 33/100 частин домоволодіння - відповідачі по справі з 2006 року з домоволодіння виїхали, з вказаного часу там не проживають. З 2006 року жодною особою не оспорено його вільне володіння та користування спірним майном.

У зв'язку з тим, що він безперервно протягом десяти років користується та утримує все домоволодіння по АДРЕСА_1, вважає, що має право на визнання за ним права власності на 33/100 частин зазначеного домоволодіння.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без його участі.

Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до суду не з'явились, направили до суду заяви з проханням справу розгляди в їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Суд вважає за можливе слухати справу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником 67/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2005 року, після смерті батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про право спадщину за заповітом від 29.07.2006 року 1/2 частина від 33/100 частин зазначеного домоволодіння належить ОСОБА_3, після смерті матері - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що становить 33/200 частин домоволодіння.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.08.2006 року власником 33/200 частин домоволодіння є ОСОБА_2.

Згідно даних технічного паспорту домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. А-1, 1905 року побудови, житловою площею 54,60 кв.м., житлового будинку літ. Б-1 1964 року побудови, житловою площею 40,20 кв.м., сараю літ. В, сараю літ. Д, вбиральні літ. Г, гараж літ. Е, огорожі №№1-5. При цьому, житловий будинок літ. А-1 складається з квартир №1, №2 та №3, які мають окремі входи. Квартири №2 та №3 становлять 33/100 частин спірного домоволодіння.

ОСОБА_5 успадкувала після смерті чоловіка - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, 1/6 частину домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.1978 року.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 11.01.1979 року (Справа №2-115) за ОСОБА_5 визнано право власності на 33/100 частин зазначеного домоволодіння, а за ОСОБА_4 право власності на 54/10 частин домоволодіння (житловий будинок літ. Б-1 та сарай літ. В).

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України - особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Згідно Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - Пунктом 9 Постанови встановлено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК)). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

При таких обставинах суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77-80, 141,259 ,263- 265 , 354 ЦПК України, ст.ст. 335,344 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 «Про визнання права власності» - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. Р. Остропілець