Справа № 524/3046/18
Провадження №2/524/1578/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого - судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря - Скоморох Н.О., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Моторного(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

І.ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

ОСОБА_3 звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до ОСОБА_4, МТСБУ в якому просила стягнути з МТСБУ на свою користь 32985,90 грн страхового відшкодування, а з ОСОБА_4 - 99259,22 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

ІІ.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.09.2017 о 00:10 на перехресті вул.Троїцька та ім.О.Богаєвського в м.Кременчуці ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1, повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку на рівнозначній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16.6 ПДР України. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.11.2017, ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована.

27.09.2017 ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ із повідомленням про ДТП, а 30.11.2017 - із заявою про виплату страхового відшкодування. У визначені законом строки МТСБУ не направило свого представника, в зв'язку з чим вона самостійно визначила розмір шкоди, який становив 118131,33 грн, а вартість відновлювального ремонту - 199259,22 грн.

16.04.2018 МТСБУ виплатило їй страхове відшкодування, але не в повній мірі, а саме 67014,10 грн. ОСОБА_4 добровільно не відшкодував їй завдану шкоду.

Крім того, в результаті ДТП позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях через пошкодження автомобіля, яку вона оцінює в 15000 грн.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1, позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Вказав, що страховик порушив 10-денний строк для направлення експерта, тому позивач має право використати для визначення розміру заподіяної їй шкоди висновок автотоварознавчого дослідження, складений експертом Корягіним В.В.. Вказаний висновок відповідає вимогам законодавства, калькуляція зроблена з використанням програми «audatex», без ручного корегування. Доводи МТСБУ про те, що у висновку експерта Корягіна В.В. до розміру матеріального збитку включено втрату товарного вигляду автомобіля не відповідають дійсності.

Вважав, що наданий відповідачем МТСБУ висновок про розмір завданої позивачу шкоди є сумнівним і не відповідає дійсності.

ІІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_2, проти задоволення позову заперечував. Зазначив про те, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували вартість відновлювального ремонту. Вважав, що наданий позивачем висновок автотоварознавчого дослідження не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки дослідження проведено не за зверненням власника і до закінчення строків, передбачених законом для направлення МТСБУ аварійного комісара.

Відповідач, МТСБУ, надіслало суду відзив на позов, в якому зазначило, що з вимогами позивача погодитись не може, оскільки відповідно до вимог закону, МТСБУ відшкодовує лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Відповідно до оцінки, проведеної на замовлення МТСБУ в межах страхової справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням зносу становить 67014,10 грн. Вказана сума була виплачена ОСОБА_3 в повному обсязі. Визначена позивачем сума є реальними збитками, які підлягають стягненню з винуватця ДТП. Дії позивача, які полягали у зверненні до судового експерта в день ДТП, не відповідають вимогам ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

17.11.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука відносно ОСОБА_4 було винесено постанову, якою останнього визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення судом було встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії БР №170037, 25.09.2017 о 00-10 год. в м. Кременчуці на перехресті вул.Троїцька та вул.ім.О.Богаєвського, ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5, який рухався в зустрічному напрямку на рівнозначній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.16.6 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ст.124 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5, власником автомобіля SKODA ROOMSTER д.н.з.НОМЕР_4 є ОСОБА_3.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована.

27.09.2017 ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП. 30.11.2017 ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.

Від МТСБУ на адресу позивача надійшов лист від 13.04.2018 №3.1-05/11552 із повідомленням про прийняте рішення, відповідно до якого МТСБУ було прийнято рішення про виплату відшкодування в розмірі 67014,10 грн. Вказана сума була сплачена ОСОБА_3, що не заперечувалось сторонами.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу становить 199259,22 грн; вартість матеріальної шкоди складає 118131,33 грн.

V. НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Згідно ст.35 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV(далі - Закон №1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

В ст.33.3, 34.2, 34.3 Закону №1961-IV зазначено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (стаття 41-1 а Закону №1961-IV).

В ст.36 Закону №1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки(стаття 29 Закону №1961-IV)

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В пункті 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховують стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

VІ.ОЦІНКА СУДУ

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 ЦК України доказуванню підлягає: 1) факт спричинення шкоди; 2) протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, 3) причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

На переконання суду, надані позивачем докази, зокрема постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 листопада 2017 року та висновок експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017, підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, як власнику транспортного засобу, протиправність дій відповідача, ОСОБА_4, наявність його вини, а також причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наслідками у виді шкоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем ОСОБА_4 прав та інтересів позивача.

Щодо розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню суд зазначає наступне.

На обґрунтування своїх вимог щодо розміру шкоди позивачем було надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017, складений судовим експертом Корягіним В.В..

Не погоджуючись із розміром шкоди, визначеним позивачем, МТСБУ надало суду звіт про оцінку майна №574, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 67014,10 грн.

Суд відхиляє доводи відповідачів з приводу порушення позивачем порядку визначення розміру матеріальних збитків, як необґрунтовані, оскільки положення Закону №1961-IV жодним чином не обмежують потерпілого самостійно визначати розмір шкоди, а стаття 34.3 Закону №1961-IV передбачає для страховика лише наслідки, які настають у випадку не направлення або несвоєчасного направлення свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, у виді обов'язку відшкодувати вартість проведеного дослідження.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи МТСБУ з приводу того, що у висновку автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 визначено розмір шкоди з урахуванням втрати товарної вартості, оскільки розмір матеріальної шкоди було обраховано із застосування таких складових: - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; - вартість нових матеріалів; - вартість деталей автомобіля з урахування фізичного зносу та величини втрати товарної вартості, яка дорівнювала нулю. Вказане свідчить про те, що фактично експертом визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Зазначена вартість, відповідно до Закону №1961-IV, відшкодовується страховиком або МТСБУ.

Суд відзначає, що в розумінні Закону №1961-IV МТСБУ своєчасно не направило свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, з огляду на те, що повідомлення про ДТП надійшло на адресу відповідача 27.09.2017, а представник МТСБУ прибув лише 16.10.2017.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди в розмірі, яка визначена експертом за заявою потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року провадження № 14-176цс18.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована, страхове відшкодування повинно бути виплачено МТСБУ.

Відповідно до ст. 9.2 Закону №1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. З урахуванням того, що внаслідок ДТП шкода була завдана як власнику транспортного засобу, так і особі, яка перебувала за кермом транспортного засобу в момент ДТП, - відповідно до ст.9.2 Закону №1961-IV розмір страхової суми в даному випадку становить 100000 грн. Приймаючи до уваги те, що МТСБУ було виплачено 67014,10 грн, суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з МТСБУ на її користь 32985,90 грн.

Суд також приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 різниці між фактичним розміром шкоди та страховою суми. Однак, суд не може погодитись із розміром шкоди, який був визначений позивачем. Оскільки відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №121-17 від 10.10.2017 розмір матеріальної шкоди становить 118131,33 грн, суд вважає, що саме з цієї суми необхідно обраховувати суму, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відтак, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 18131,33 грн.

Разом із тим, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки на переконання суду, позивачем ОСОБА_3 не було надано суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди.

Отже, позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 255,52 грн з кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до Моторного(транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Моторного(транспортного) страхового бюро України, ідентифікаційний номер юридичної особи 21647131, 02154, м.Київ, Русанівський бульвар, будинок 8 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 кошти в сумі 32985,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18131,33 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути з Моторного(транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 255,52 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 255,52 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць