Провадження № 2/161/471/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 серпня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

секретаря Щерблюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона 10.08.2015 року уклала з ОСОБА_2 договір позики грошових коштів, за яким передала останній 9400 доларів США строком на 1 рік та зобовязалася повернути до 10.08.2016 року. На підтвердження укладеного договору позики грошових коштів ОСОБА_2 була надана розписка.

У встановлений договором строк позичальник кошти позикодавцю не повернула.

Покликаючись на викладені обставини та із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідачів на її користь 400 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ 11144 грн. та судові витрати по справі.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року №6-63цс13.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у письмовій формі, за яким остання отримала від позивача грошові кошти в сумі 9400 доларів США.

Позика надається без виплати процентів. Строк повернення позики 10.08.2016 року.

Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Крім того, у ч.2 ст.533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 року №6-79цс14, від 16.09.2015 року №6-190цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, положення чинного законодавства хоч і визначає національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобовязання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти (право позиція Верховного Суду України, яка висловлена в постановах від 04.07.2011 року №3-62гс11,від 07.10.2014 року №3-133гс14).

Судом встановлено, що в розписці ОСОБА_2 грошові зобовязання визначені в іноземній валюті, а саме доларах США, в звязку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно заяви позивача від 06.02.2018 року ОСОБА_2 добровільно повернула ОСОБА_1 9000 доларів США. Залишок боргу в сумі 400 доларів США відповідачем добровільно позивачу не повернуто.

Відповідач, будучи належним чином повідомлена, в судове засідання не зявилася, обставини щодо неповернення позивачу 400 доларів США шляхом надання відповідних доказів, не спростувала.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з позичальника в користь позикодавця слід стягнути заборгованість за договором позики, а саме грошову суму в гривнях, яка є еквівалентною 400 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення даного рішення судом, а саме 2827,9437 грн. за 100 доларів США. Отже, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 11311,77 грн. (2827,9437х400).

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 слід стягнути також 551,20 грн. судового збору .

На підставі ст.ст. 526, 625, 1048-1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 141, 247,258, 259, 263 - 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 11311,77 грн. (одинадцять тисяч триста одинадцять грн.. 77 коп.) боргу за договором позики від 10.08.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, в користь ОСОБА_1 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну грн. 20 коп.) судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 31 серпня 2018 року.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк