Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 760/10238/15-ц

провадження № 61-5548ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., УсикаГ. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Оіл»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року у складі судді Коробенка С. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Головачова Я. В., Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Оіл» (далі - ТОВ «Альянс Оіл») на свою користь 15 975,00 грн у відшкодування майнової шкоди за ремонт автомобіля, 500,00 грн - витрат за послуги таксі, 4000,00 грн - моральної шкоди, інфляційні втрати у сумі 493, 27 грн та три проценти річних у розмірі 479, 25 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем було реалізовано дизельне пальне неналежної якості, що спричинило несправність його автомобіля.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року, у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не було доведено ні наявності дефекту в продукції, ні причинно-наслідкового зв'язку між дефектом у продукції та шкодою.

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

26 жовтня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за цією касаційною скаргою.

20 грудня 2016 року від ТОВ «Альянс Оіл» надійшли до суду заперечення на касаційну скаргу.

20 лютого 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до розгляду.

02 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскільки можливість відібрання зразків пального було надано лише 1-4 березня 2015 року, в той час коли факт заправки автомобіля неякісним пальним мав місце 23 січня 2015 року, доцільності у проведенні експертизи не вбачалось у зв'язку зі спливом тривалого проміжку часу. Крім того, судом не враховано показання свідка, а висновок спеціаліста, на який посилаються суди, не є доказом у цивільному судочинстві.

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Альянс Оіл» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є такими, що ухвалені з додержанням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 січня 2015 року близько 10 год. 30 хв. позивач заправив на належній відповідачу АЗС «Укройл», що знаходиться на вул. П. Радченка, 27/29 у м. Києві, свій автомобіль марки Renault Trafic, державний номер НОМЕР_1, дизельним пальним на суму 330,00 грн.

Приблизно через 500-700 метрів після виїзду з АЗС автомобіль вийшов з ладу, у зв'язку із чим був доставлений на буксирі на станцію технічного обслуговування.

Під час проведення діагностики автомобіля встановлено відсутність достатнього тиску в форсунках та виявлено, що не працює паливний насос високого тиску і в паливній системі, зокрема, у паливному фільтрі, знаходиться вода.

У висновку акта перевірки технічного стану автомобіля, на який посилається позивач як на підставу факту спричинення йому шкоди товаром неналежної якості, зазначено, що несправність паливної системи двигуна автомобіля Renault Trafic стала можливою з причин попадання води у паливну систему під час останньої заправки автомобіля на АЗС.

За загальним правилом, визначеним статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Разом з тим, ЦК України містить спеціальні норми, які регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг).

Частиною третьою статті 1209 ЦК України встановлено, що підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі такого, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом.

З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок, що порядок та підстави відшкодування шкоди, пов'язаної з наявністю недоліків товару, у тому числі й якість товару, регулюються нормами закону.

Такими спеціальними законами є Закон України «Про захист прав споживачів» та Закон України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції».

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію (стаття 5 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» потерпілий повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою, а також потерпілий має право вимагати від виробника надання документації на продукцію, внаслідок дефекту в якій завдано шкоду, в обсязі, необхідному для доведення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Пунктом 11 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 передбачено, що шкода, завдана життю, здоров'ю споживача або його майну внаслідок використання нафтопродуктів неналежної якості, підлягає відшкодуванню суб'єктом господарювання в повному обсязі та в порядку, установленому законодавством.

Відповідно до положень частини четвертої статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника).

Згідно зі статтею 179 ЦПК України в редакції від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі - ЦПК України 2004 року) предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що СТО, яке проводило діагностику причин несправності автомобіля позивача, є установою, одним із видів діяльності якої є проведення експертизи нафтопродуктів, що давало б можливість встановити наявність води у дизельному паливі, яке потрапило в паливну систему під час останньої заправки автомобіля на АЗС «Укройл».

Разом із цим, у матеріалах справи наявний висновок експерта Українського центру судових експертиз №2-23/03 від 23 березня 2016 року за результатом проведення експертного інженерно-технічного дослідження, з якого вбачається, що з технічної точки зору, встановити причинно- наслідковий зв'язок між раптовою несправністю двигуна автомобіля, належного позивачу, в результаті виходу з ладу елементів паливної системи (форсунки, насосу високого тиску, фільтра), яка виникла через 500-700 метрів пробігу автомобіля після заправки, та фактом заправки паливом 23 січня 2015 року автомобіля на АЗС «Укройл», розміщеній у м. Києві по вул. П. Радченко 27/29, за наданими матеріалами неможливо.

Крім того, у цьому висновку зазначено, що для встановлення такого причинно-наслідкового зв'язку необхідно провести експертне дослідження вказаних вузлів паливної системи автомобіля.

Статтею 143 ЦПК України 2004 року передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Отже, зазначеною нормою не передбачено призначення експертизи судом з власної ініціативи, а питання про призначення експертизи щодо встановлення причин пошкодження двигуна автомобіля позивача та якості пального, придбаного у відповідача, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції, у встановленому законом порядку, не порушувалося.

Також суди установили, що сам позивач до відповідача із заявою про проведення експертизи продукції не звертався, а відповідач надав суду паспорт якості та сертифікат відповідності з терміном дії з 02 липня 2014 року по 01 липня 2015 року, на підтвердження відповідності якості товару встановленим вимогам та стандартам.

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на недоведеність своїх вимог позивачем в порядку, визначеному ЦПК України.

Усі доводи касаційної скарги на підтвердження вимог про скасування судових рішень вже були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та їм була надана оцінка.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції до уваги, оскільки є необґрунтованими та зводяться лише до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик