Постанова

Іменем України

12 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 734/1531/17

провадження № 61-6256св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року у складі судді Страшного М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (далі - ПАТ «Чернігівобленерго») про відшкодування збитків, спричинених внаслідок відключення будинку від мережі енергопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником будинку

№ 11 на вулиці Шевченка у селі Савин Козелецького району Чернігівської області, який 15 вересня 2016 року було відключено від мережі енергопостачання.

Оскільки через відключення від мережі енергопостачання сім'я

ОСОБА_2 була вимушена проживати в житлових умовах, які не відповідають нормальній життєдіяльності, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь збитки, спричинені внаслідок відключення будинку від мережі енергопостачання у період з 15 вересня по 15 грудня 2016 року, у розмірі 25 323 грн та моральну шкоду - 5 000 грн.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області

від 30 листопада 2017 року (у складі судді Бараненко С. М.) у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_2 не виконав вимоги ухвал апеляційного суду від 12 та 28 грудня 2017 року та не надав апеляційну скаргу, яка за формою та змістом відповідає частині другій статті 295 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою).

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2017 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України. У частині оскарження ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року касаційне провадження відкрито та надано строк для надання відзиву.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржене судове рішення не ґрунтується на нормах закону, тому підлягає скасуванню.

ПАТ «Чернігівобленерго» не скористалося правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направило.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2017 року апеляцій скаргу залишено без руху та надано ОСОБА_2 строк для усунення недоліків. Зокрема, запропоновано надати виправлену апеляційну скаргу, яка має відповідати частині другій статті 295 ЦПК України

(у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою), а саме в апеляційній скарзі мають бути зазначені: в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість рішення; які норми матеріального чи процесуального права порушено судом; нові обставини, які підлягають встановленню; клопотання особи, яка подала скаргу.

20 та 26 грудня 2017 року ОСОБА_2 направив до апеляційного суду виправлену апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 грудня 2017 року ОСОБА_2 продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги, вказаних в ухвалі апеляційного суду від 12 грудня 2017 року, у зв'язку з тим, що апеляційна скарга, надіслана 26 грудня 2017 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду, не підписана скаржником.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2017 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційний суд виходив з того, що всупереч вимогам частини другої статті 295 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) в апеляційній скарзі скаржник не зазначив, в чому саме полягає незаконність і необґрунтованість рішення, які норми матеріального чи процесуального права порушено судом; нові обставини, які підлягають встановленню; клопотання особи, яка подала скаргу. Апеляційна скарга ОСОБА_2 містить лише викладення змісту і обґрунтування його позовних вимог. Оскільки недоліки апеляційної скарги, встановлені ухвалами суду від 12 та 28 грудня 2017 року, скаржник не усунув, апеляційну скаргу повернуто на підставі статей 185, 357 ЦПК України.

Вказаний висновок апеляційного суду не відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною другою статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 121 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційного скаргою, в якій у вступній частині вказав рішення суду першої інстанції, яке оскаржується. У мотивувальній частині апеляційної скарги, скаржник зазначив підстави, за яких вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним. При цьому скаржник обґрунтовував вимоги апеляційної скарги посиланням на статті 16, 714, 1166, 1192 ЦК України, статті 17, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», пункти 7.5, 8.4 Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики від 31 липня 1996 року № 28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією».

Крім того, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 12 грудня

2017 року ОСОБА_2 надіслав на офіційну електронну адресу апеляційного суду, а також поштою, виправлену апеляційну скаргу, в якій навів факти, що підтверджують, на думку скаржника, необґрунтованість рішення суду першої інстанції та визначив норми матеріального права, які слід було б застосувати до спірних правовідносин, і як саме неправильне правозастосування вплинуло на вирішення спору.

Проте апеляційний суд зазначене не врахував та, повернувши без належних правових підстав апеляційну скаргу заявнику, порушив його право на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в апеляційній скарзі, з якою ОСОБА_2 звернувся 30 листопада 2017 року, скаржник зазначив рішення суду першої інстанції, яке підлягає перегляду. На обґрунтування вказаної апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду першої інстанції є необ'єктивним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, а також те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки деяким доказам, у тому числі і письмовим.

Таким чином, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність недоліків апеляційної скарги, внаслідок чого повернув апеляційну скаргу без належних правових підстав. Вказаними діями апеляційний суд порушив право ОСОБА_2 на апеляційне оскарження судового рішення, що є складовою частиною права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду (стаття 13 ЦПК України, в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою).

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням вказаного ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик