Номер провадження: 22-ц/785/2972/18
Номер справи місцевого суду: 492/1422/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Ващенко Л.Г.,

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Озарчук В.С.,

з участю: відповідача ОСОБА_2

розглянулау відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року (в складі судді Гусєвої Н.Д.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором і за зустрічним позовом ОСОБА_4 Рафаеля Бакіровича до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання кредитного договору розірваним,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, і, остаточно уточнивши вимоги 17.12.2014 року, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів заборгованість станом на 04.11.2013 року в розмірі 1870,45 доларів США еквівалент 29 496,99 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 198,22 доларів США і заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1 672,23 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що між Банком і відповідачем ОСОБА_2 06.02.2008 року укладено кредитний договір на загальну суму 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення 25.01.2010 року. Відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 1870,45 доларів США.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до Банка про розірвання кредитного договору, посилаючись на те, що між ним та Банком укладений кредитний договір у розмірі 5000,00 доларів США.

Згідно із п. 2.3.1. кредитного договору, в разі порушення позичальником своїх зобовязань, ОСОБА_3 має право, відповідно до ст. 651 ЦК України, здійснити в односторонньому порядку розірвання кредитного договору з направленням позичальнику повідомлення. Враховуючи, що 18.02.2009 року ОСОБА_3 надіслав йому повідомлення № 3928 з вимогою про дострокове повернення суми кредиту, ОСОБА_2 вважає, що зазначене повідомлення є підставою для розірвання кредитного договору з моменту отримання повідомлення.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26.11.2015 року позов

Банка задоволено частково : суд стягнув солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Банка: заборгованість по кредиту 198,22 доларів США, що еквівалентно 3125,92 гривень; заборгованість за відсотками 1672,22 доларів США, що еквівалентно 26371,07 гривень і судовий збір в розмірі 249,16 гривень. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Банка відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.12.2017 року рішення апеляційного суду Одеської області від 07.07.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити Банку у задоволені позову та визнати розірваним з 18.02.2009 року кредитний договір від 06.02.2008 року, посилаючись на незаконність рішення суду.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 зазначає: згідно п. 2.3.1. зазначеного договору, в разі порушення позичальником своїх зобовязань, ОСОБА_3 має право, відповідно до ст. 651 ЦК України, здійснити в односторонньому порядку розірвання кредитного договору з направленням позичальнику повідомлення; враховуючи, що 18.02.2009 року позивачу було направлено повідомлення № 3928 з вимогою про дострокове повернення суми кредиту, вважає, що зазначене повідомлення є підставою для розірвання кредитного договору з моменту отримання повідомлення; оскільки договір було розірвано в наслідок односторонньої відмови позичальника від договору, вважає безпідставними вимоги про стягнення заборгованості, яка була нарахована Банком після 18.02.2009 року, у звязку з чим просить відмовити Банку в задоволені позову.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Банк в особі представника не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

06.02.2008 року між Банком і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №205815-cred на загальну суму 5000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24 % річних з кінцевим терміном повернення 25.01.2010 року (а.с.15-22 т.1).

06.02.2008 року між Банком і відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з кожним окремо, укладені договори поруки про солідарну відповідальність поручителів і боржника у разі невиконання або неналежного виконання останнім умов кредитного договору від 06.02.2008 року №205815-cred (а.с.23,24 т.1).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16.02.2010 року задоволено позов Банка до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №205815-cred від 06.02.2008 року і договорами поруки від 06.02.2008 року станом на 17.08.2009 року в розмірі 27 818,69 гривень еквівалент 3 528,32 доларів США, з яких 3 239,75 доларів США заборгованість за кредитом, 90,36 доларів США заборгованість по процентам, 31,71 доларів США штраф (фіксована частина і 166,51 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості), а.с.54,55,64-68 т.1.

Зазначене рішення суду від 16.02.2010 року, у встановленому законом порядку, зверталось до примусового виконання.

Постановою відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції від 04.02.2011 року закінчено виконавче провадження з виконання рішення суду від 16.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банка 28 216,88 гривень з підстав фактичного виконання й перерахування боргу стягувачу Банку (а.с.56,57,63т.1).

07.05.2013 року ОСОБА_3 звернувся із позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №205815-cred від 06.02.2008 року в розмірі 3 118,35 доларів США еквівалент 24 915,63 гривень, і, остаточно уточнивши вимоги 17.12.2014 року, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів заборгованість станом на 04.11.2013 року в розмірі 1 870,45 доларів США еквівалент 29 496,99 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 198,22 доларів США і заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1 672,23 доларів США з підстав ст. ст. 509,525,526,530,554,610,1054 ЦК України (а.с.2-6, 139-145 т.1).

20.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом про визнання розірваним з 18.02.2009 року кредитного договору №205815-cred від 06.02.2008 року з підстав ст. ст. 212,611,651 ЦК України (а.с.187,188 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались

Між сторонами виникли правовідносини із зобовязань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Банка частково і стягуючи заборгованість із позичальника та його поручителів в розмірі 1 870,45 доларів США еквівалент 29 496,99 гривень виходив з того, що вимоги Банка в цій частині ґрунтуються на ст. ст. 525,526,530,554,1049,1054 ЦК України (а.с.212-216 т.1).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині зважаючи на наступне.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ч.1 ЦК України).

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598 ч.1, 599 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ч.1 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п.3.1»а» кредитного договору №205815-cred від 06.02.2008 року, ОСОБА_3 має право змінити умови договору вимагати від займодавця дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобовязань шляхом направлення повідомлення. При цьому, згідно із ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобовязанням, строки виконання яких на настали, строк вважаються такими, що настали в зазначену дату у повідомленні і в цю дату займодавець зобовязується повернути Банку суму кредита у повному обсязі, проценти за фактичний строк його використання…(а.с.16 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16.02.2010 року задоволено позов Банка до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №205815-cred від 06.02.2008 року і договорами поруки від 06.02.2008 року станом на 17.08.2009 року в розмірі 27 818,69 гривень еквівалент 3 528,32 доларів США, з яких 3 239,75 доларів США заборгованість за кредитом, 90,36 доларів США заборгованість по процентам, 31,71 доларів США штраф (фіксована частина і 166,51 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості).

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що відповідно до умов кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк, ОСОБА_3 використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями, ОСОБА_3, як кредитор, на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, з чим погодився й суд, який 16.02.2010 року задовольнив позов Банка.

Постановою відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції від 04.02.2011 року закінчено виконавче провадження з виконання рішення суду від 16.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банка 28 216,88 гривень з підстав фактичного виконання й перерахування боргу стягувачу Банку.

Звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 559 ч.1, ст. 599 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та неустойки за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку строк дії договору поруки припинився 16.02.2010 року.

07.05.2013 року ОСОБА_3 повторно звернувся із позовом про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №205815-cred від 06.02.2008 року в розмірі 3 118,35 доларів США еквівалент 24 915,63 гривень, і, остаточно уточнивши вимоги 17.12.2014 року, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів заборгованість станом на 04.11.2013 року в розмірі 1 870,45 доларів США еквівалент 29 496,99 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 198,22 доларів США і заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1 672,23 доларів США з підстав ст. ст. 509,525,526,530,554,610,1054 ЦК України.

Між тим, ОСОБА_6 Верховного Суду у справі № 14-154цс18 (постанова від 04.07.2018 року) дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

ОСОБА_6 Верховного Суду також зазначила, що звернення із позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до висновку Верховного Суду у справі № 14-154цс18 (постанова від 04.07.2018 року), якщо за рішенням про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором заборгованість указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

За змістом ст. 625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У встановленому законом порядку, ОСОБА_3 не заявляв в суді першої інстанції вимоги про стягнення процентів з підстав ст. 625 ч.2 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову Банку у позові до позичальника ОСОБА_2 і його поручителів про солідарне стягнення заборгованості станом на 04.11.2013 року в розмірі 1 870,45 доларів США еквівалент 29 496,99 гривеньза необґрунтованістю вимог.

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_2 у зустрічному позові виходив з того, що позивач не довів вимог у цій частині (а.с.212-216 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 2.3.1 п.п. «б,в» кредитного договору визначено, що у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених умовами договору ОСОБА_3 має право розірвати договір у судовому порядку і відповідно до ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надісланням позичальнику відповідного повідомлення (а.с.16 т.1).

18.02.2009 року ОСОБА_3 надіслав позичальнику лист №3928, зокрема із повідомленням про розірвання кредитного договору (а.с.188 т.1).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 ЦК України).

Зважаючи на те, що умовами кредитного договору №205815-cred від 06.02.2008 року визначено, що відповідно до ст. 651 ЦК України ОСОБА_3 має право здійснити одностороннє розірвання договору з надісланням позичальнику відповідного повідомлення, 18.02.2009 року ОСОБА_3 надіслав позичальнику лист №3928 із повідомленням про розірвання кредитного договору, позичальник отримав зазначений лист, вважається, що договір є розірваним з ініціативи Банка.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідача ОСОБА_2 в скарзі про те, що: повідомлення є підставою для розірвання кредитного договору з моменту отримання повідомлення; оскільки договір розірвано внаслідок односторонньої відмови позичальника від договору, безпідставними є вимоги про стягнення заборгованості, яка була нарахована Банком після 18.02.2009 року, - не заслуговують на увагу, оскільки кредитний договір розірвано Банком відповідно до умов договору, а вимоги Банка про стягнення заборгованості на станом на 04.11.2013 року в розмірі 1 870,45 доларів США еквівалент 29 496,99 гривень не ґрунтуються на законі.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Право Банка на стягнення заборгованості на станом на 04.11.2013 року не ґрунтується на законі, зустрічні вимоги також не доведені, тому Банку і ОСОБА_2 відмовлено у захисті їх прав та інтересів, за захистом яких вони звернулись до суду шляхом відмови у позовах.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову Банка підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині про відмову Банку у позові.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Зважаючи на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення про відмову ОСОБА_2 у зустрічному позові з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду у цій частині підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Судові витрати ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги в розмірі 535,92 гривень (а.с.222 т.1) не підлягають відшкодуванню, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. 367, 374 ч.1 п.1,2. 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року у частині задоволення позову публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 Рафаеля Бакіровича, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству ОСОБА_3 «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_4 Рафаеля Бакіровича, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року у частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_4 Рафаеля Бакіровича до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 18.10.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_7

ОСОБА_8