Єдиний унікальний номер судової справи 473/341/17
Провадження 22-ц/812/29/18
Доповідач апеляційного суду Яворська Ж.М.
Постанова

Іменем України

19 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання -

за участю позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Старжинською О.Є., вступна та резолютивна частини якого проголошені цього ж дня о 08 год.13 хв., повний текст складено 20 квітня 2018 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Товариство з обмеженою відповідальністю «Крістал стар» ( далі - ТОВ «Крістал стар»),Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоцентр - Херсон» ( далі -ТОВ «Автоцентр- Херсон»), про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Крістал Стар», про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, витребування майна та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначала, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 03 квітня 2013 року на її ім'я був зареєстрований транспортний засіб марки Peugeot Expert НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_1.

У 2014 році вона вирішила продати вказаний транспортний засіб, пошуками покупця займався її чоловік. Через деякий час вона виявила відсутність автомобіля. З'ясувалося, що її чоловік ОСОБА_7 передав автомобіль своєму знайомому на ім'я «Шаміль» (прізвище якого невідомо) і той відмовився повертати автомобіль та пообіцяв в майбутньому сплатити за нього гроші. В подальшому цей знайомий зник, а вона звернулася до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, де їй стало відомо що автомобіль 14 січня 2015 року був перереєстрований на ОСОБА_4, тобто на іншу особу.

Зазначала, що вказаний договір був укладений поза її волевиявленням і не відповідав її внутрішній волі, результатом чого стало припинення права власності на транспортний засіб та неотримання коштів на це майно.

У свою чергу ОСОБА_4 17 лютого 2015 року відчужив спірний транспортний засіб ОСОБА_8

У подальшому автомобіль неодноразово відчужувався, а останнім власником є ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу.

У березні 2017 року ОСОБА_2 подала уточнений позов, який пред'явила до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_9, ТОВ «Автоцентр-Херсон», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Крістал Стар», та посилаючись на вищевикладені обставини, остаточно просила визнати недійсним договір купівлі -продажу транспортного засобу марки Peugeot Expert НОМЕР_3 державний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, витребувати автомобіль від ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст. 388 ЦК України та стягнути з ОСОБА_4 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 квітня 2017 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_9 на належного відповідача ОСОБА_6, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ТОВ «Автоцентр - Херсон».

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року визнано недійсним договір купівлі- продажу автомобіля марки Peugeot Expert НОМЕР_3, укладений 14 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2; витребувано автомобіль марки Peugeot Expert НОМЕР_3 від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 000 в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невірну оцінку судом доказів у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, він стверджував, що чоловік позивачки за дорученням останньої домовився із покупцем спірного автомобіля про продаж із розстрочкою платежу, передав йому транспортний засіб, тобто між собою вони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а відтак, не можна вважати, що автомобіль вибув з власності ОСОБА_2 без її волі, тому відсутні й підстави для витребування майна.

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу, просив про її задоволення.

Позивач та її представник апеляційну скаргу не визнали, просив залишити її без задоволення, а рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, представники третіх осіб ТОВ «Крістал Стар» , ТОВ «Автоцентр-Херсон» у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до поданої заяви ТОВ «Крістал Стар» просило слухати справу за їх відсутності за наявними в матеріалах справи документами.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України ( 2004 р.) ч.1 ст.4 ЦПК України( 2017 р.) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як видно із матеріалів справи, автомобіль НОМЕР_2 був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 про що їй 03 квітня 2013 року видано свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля НОМЕР_5 (т.1 а.с.10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 січня 2015 року ОСОБА_2 продала спірний автомобіль ОСОБА_4 ( т.1 а.с.72-82,166-172,176-181).

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона будь- яких документів на продаж автомобіля (зняття з реєстрації, постановки на облік, перереєстрації) не підписувала.

З цього приводу ОСОБА_2 зверталася до Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, де за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом Peugeot Expert державний номер НОМЕР_1 за ознаками ч. 2 ст. 289 КК України порушено провадження, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000142 (т.1 а.с.12)

Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №658 від 28 листопада 2017 року, призначеної судом першої інстанції, підписи від імені ОСОБА_2:

- у графі «Продавець ОСОБА_2» в договорі купівлі - продажу транспортного засобу, агрегату за представництвом ТОВ «Крістал Стар» реєстраційний номер НОМЕР_6 від 14 січня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (т.1 а.с.166);

- у графі «Довіритель ОСОБА_2.» в договорі доручення на продаж транспортного засобу ВІА900392 від 14 січня 2015 року, укладеного між ТОВ «Крістал Стар» в особі директора ОСОБА_10 і ОСОБА_2 (т.1 а.с.167);

- у графі «Довіритель» в акті технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що ідентифікаційний номер, укладеному між ТОВ «Крістал Стар» в особі директора ОСОБА_10 і ОСОБА_2.(т.1 а.с.169);

- у заяві про продаж автомобіля від 14 січня 2015 року від імені ОСОБА_2 на ім'я директора ТОВ «Крістал Стар» (т.1 а.с.170);

- у заяві від імені ОСОБА_2 від 14 січня 2015 року про надання згоди на обробку персональних даних (т.1 а.с.171);

- у графі «Довіритель» в акті приймання - передачі виконаних робіт від 14 січня 2015 року за договором доручення НОМЕР_6, укладеного між ТОВ «Крістал Стар» в особі директора ОСОБА_10 і ОСОБА_2 (т.1а.с.172) виконані не ОСОБА_2, а іншою собою.

Згідно п. 2 цього ж висновку, підпис від імені ОСОБА_4 у графі : «Покупець ОСОБА_4» в договорі купівлі - продажу транспортного засобу, агрегату за представництвом ТОВ «Крістал Стар» реєстраційний номер НОМЕР_6 від 14 січня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2, виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою (т.1 а.с.166).

Підписи у довідці - рахунку серії ВІА №900392 виданої 14 січня 2015 року ТОВ «Крістал Стар» на ім'я ОСОБА_4 у графі «зазначений транспортний засіб одержав» (т. 1 а.с. 10); у заяві № 56073049 від 14 січня 2015 року про перереєстрацію транспортного засобу у графах: «зміст заяви перевірив», «здав», «отримав» виконані ОСОБА_4 (т.2 а.с.2-15).

Вказані обставини відповідачами не спростовано.

Більш того у суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 вказав проте, що він не був присутній під час укладення цього договору, а лише на наступний день поїхав та підписав документи у сервісному центрі.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави зробити висновок про те, що позивач ОСОБА_2 не виявляла свою волю на укладення договору купівлі -продажу належного їй транспортного засобу і не підписувала його.

17 лютого 2015 року спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано за ОСОБА_8.( т.1 а.с.11), який в свою чергу, 02 березня 2016 року за договором купівлі-продажу №354 продав його ОСОБА_11, змінено реєстраційний номер на НОМЕР_7 ( т.1 а.с.13,128). А остання за договором купівлі - продажу №114 від 04 лютого 2017 року продала ОСОБА_6.( т.1 а.с.65,125-126,133).

Відповідно до довідки територіального сервісного центру №4841 регіонального сервісного центру МВС у Миколаївській області від 17 червня 2017 року на теперішній час автомобіль марки Peugeot Expert НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_3, білого кольору, має реєстраційний номер НОМЕР_4 ( т.1 а.с.175)

За приписами п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 3 статті 203 цього Кодексу передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У силу ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

На підставі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відчуження транспортного засобу може бути проведено одним із таких способів: відчуження за цивільно-правовими договорами, посвідченими нотаріально; продаж шляхом оформлення довідки-рахунку.

Згідно з п.14 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, усі графи довідки рахунку, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою.

Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1 засвідчена суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, дослідивши докази у справі та надавши їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 10,13,76,81 ЦПК України, враховуючи, що почеркознавчою експертизою№658 від 28 листопада 2017 року встановлено, що підпис в договорі купівлі - продажу транспортного засобу, в договорі доручення на продаж транспортного засобу, в акті технічного стану транспортного засобу, в заяві про продаж автомобіля від 14 січня 2015 року, в акті приймання - передачі виконаних робіт, не належить ОСОБА_2, дійшов до обґрунтованого висновку про невідповідність вимогам закону правочину щодо відчуження спірного автомобіля ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4

У зв'язку з чим суд постановив обґрунтоване рішення про недійсність правочину, як такого, що не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 та ч.2 ст. 215 ЦК України.

Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. ч.1 ст.388 ЦК України.

Враховуючи ту обставину, що спірний автомобіля Peugeot Expert НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, колір білий, вибув з володіння власника, поза її волею, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідно в порядку ст.388 ЦК України витребувати вказане майно в добросовісного набувача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно вибуло з володіння ОСОБА_2 з її волі з огляду на те, що мала намір продати автомобіль і такими повноваженнями наділила свого чоловіка, який в подальшому і розпорядився спірним транспортним засобом, є помилковими, так як спірний автомобіль вибув з власності ОСОБА_2 на підставі документів, підпис в яких їй не належить. Вибуття майна з володіння власника на підставі цих документів, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вірно дійшов висновку про заподіяння такої шкоди позивачеві.

В той же час колегія суддів не погоджується із висновком суду в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір не відповідає обставинам справи, вимогам розумності і справедливості.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

У зв'язку із цим враховуючи верховенство права, засади розумності і справедливості, обставини справи, а також те, що позивач своїми діями спонукала до реалізації належного транспортного засобу, проявивши необачність скористалася послугами невідомого посередника, що привело до виникнення даного спору, колегія суддів вважає, що розмір компенсації моральної шкоди слід зменшити з 10 000 грн. до 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не є суттєвими і не впливають на правильність висновку суду про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч.13 ст.141 ЦПК України).

Враховуючи, що рішення суду в частині задоволених вимог щодо стягнення моральної шкоди змінено, то підлягає зміні і рішення суду в частині розподілу судового збору. Оскільки позов ОСОБА_2 судом першої інстанції задоволено частково, то в силу ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України на її користь з ОСОБА_4 слід стягнути 1412 грн. судового збору ( 1380 грн. + 32 грн.).

В зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_4, з ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню 768 грн.( 960 грн.х8000 грн./10 000) судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 квітня 2018 року в частині відшкодування моральної шкоди, розподілу судових витрат змінити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2000 ( дві тисячі) грн. моральної шкоди та 1412 (одна тисяча чотириста дванадцять) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подачу апеляційної скарги 768 ( сімсот шістдесят вісім) грн.00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

____________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2018 року