Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 753/116201/15-ц

провадження № 61-1728св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6, садове товариство «Світанок», Святошинський відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ГерасименкоН. М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, садове товариство «Світанок», Святошинський відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Н. М., про витребування майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києвавід 06 березня 2017 року у складі судді Леонтюк Л. К. та ухвалу Апеляційного суду м. Києвавід 13 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувсядо суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 08 січня 2013 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києвавід 4 червня 2009 року про стягнення з нього аліментів відбулися прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яке належить йому на праві власності, а саме: земельна ділянка площею 0,0453 га та за адресою: АДРЕСА_1. Зазначає, що разом із земельною ділянкою фактично було продано і садовий будинок площею 110,2 кв. м, який не було зазначено у протоколі прилюдних торгів. Переможцем торгів став ОСОБА_3 Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2013 року. 22 квітня 2013 року ОСОБА_3 продав земельну ділянку ОСОБА_4 30 жовтня 2014 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на садовий будинок, що розташований на спірній земельній ділянці. 11 листопада 2014 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 продав садовий будинок ОСОБА_5 Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 08 січня 2013 року з продажу земельної ділянки площею 0,0453 га, за адресою: АДРЕСА_1, що належить йому на праві власності.

З урахуванням викладеного, та вважаючи, що його права порушені ОСОБА_2 просив витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, та повернути земельну ділянку у його власність, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_4, визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку від 11 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; витребувати у ОСОБА_5 садовий будинок та скасувати державну реєстрацію садового будинку за ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0453 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання повернути її у володіння, користування, розпорядження ОСОБА_2, скасовано за ОСОБА_4 державну реєстрацію вказаної земельної ділянки. У решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що належна йому на праві власності земельна ділянка була відчужена всупереч його волі шляхом реалізації арештованого майна на прилюдних торгах 8 січня 2013 року, які рішенням Апеляційного суду

м. Києва від 28 травня 2015 року визнані недійсними, отже, належне йому майно вибуло з його володіння поза його волею та на підставі статті 388 ЦК України підлягає поверненню. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, районний суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів у відповідності до частини другої статті 59 ЦПК України, які б підтверджували право власності на садовий будинок та правомірність вимог позивача щодо повернення садового будинку із чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК України. Підстави для визнання договору купівлі-продажу зазначеного садового будинку недійсним відсутні, право власності на це майно набуто правомірно.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 06 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що воно є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, оскільки позивачем доведено право власності на земельну ділянку, яка вибула з його володіння не з його волі та підлягає поверненню. При цьому вимоги ОСОБА_2 щодо визнання договору купівлі-продажу садового будинку від 11 листопада 2014 року недійсним, витребування садового будинку у ОСОБА_5 та передачі його позивачу вважав необґрунтованими, оскільки за нормами статей 387, 388 ЦК України витребувати майно із чужого незаконного володіння має право тільки власник майна, а позивач не є власником садового будинку, своє право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не зареєстрував. При цьому погодився й з висновком районного суду про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу спірного будинку недійсним, який визнав укладеним відповідно до вимог закону щодо письмової форми, нотаріального посвідчення та державної реєстрації й правомірності набуття права власності за цим договором.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, суди неповно з'ясували усі фактичні обставини справи та не прийняли до уваги, що на прилюдних торгах

від 08 січня 2013 року фактично було продано описане та арештоване нерухоме майно, зокрема, садовий будинок, оцінка вартості якого проведена не була. ОСОБА_4 не мав права розпоряджатися спірним майном, оскільки воно набуте ним незаконним шляхом без жодної правової підстави. Суди не надали жодної правової оцінки показанням свідків про те, що будинок побудовано ОСОБА_2, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 лише проводився косметичний ремонт.

Отже, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 рішення районного та апеляційного судів не оскаржується, тому в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України не є предметом перегляду.

У квітні 2018 року ОСОБА_4подавдо Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

20 березня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судами встановлено, що державним виконавцем державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києвавід 4 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, 29 травня 2012 року було описане та арештоване майно, що належить ОСОБА_2, а саме: земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2» площею, 0,0453 га, двоповерховий цегляний будинок (вартість будівельних матеріалів з якого збудований будинок, не враховувались під час оцінки майна); а також велика кількість будівельних матеріалів на території цієї земельної ділянки (т.1, а.с. 5-7).

В подальшому на виконання заявки державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві ТОВ «УкрспецторгГрупп» 08 січня 2013 року було проведено прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, яке належить ОСОБА_2, а саме: земельної ділянки площею 0,0453 га кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0453 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3. Переможцем торгів згідно протоколу № 11-0454/12 став ОСОБА_3

На підставі акту державного виконавця про прилюдні торги від 12 березня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12 березня 2013 року за реєстровим № 863.

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 березня 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 0.

22 квітня 2013 року, ОСОБА_3 продав земельну ділянку площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, відповідачу - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Герасименко Н. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1614.

Не погоджуючись з проведеними прилюдними торгами по реалізації нерухомого майна ОСОБА_2 в березні 2013 року оскаржив прилюдні торги.

Останнім рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року в справі №22-ц/796/6668/2015 позов ОСОБА_2 було задоволено; визнано недійсними прилюдні торги від 08.01.2013 р. з продажу нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_2; визнано недійсним протокол № 11-0454/12 проведення прилюдних торгів від 08 січня 2013 року з продажу нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 який складений ТОВ «УкрспецторгГрупп»; визнано недійсним акт державного виконавця про прилюдні торги від 05 лютого 2013 року, затверджений начальником відділу ДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві; визнано недійсним свідоцтво, посвідчене 12 березня 2013 року приватним нотаріусом Герасименко Н. М. про належність ОСОБА_3 на праві власності майна, що складається із земельної ділянки площею 0,0453 га, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0453 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6, та належить ОСОБА_2

Під час розгляду цієї справи Апеляційним судом м. Києва 28 травня 2015 року були встановлені порушення порядку реалізації арештованого майна на прилюдних торгах від 08 січня 2013 року, зокрема, що до акту опису й арешту майна від 29 травня 2012 року державним виконавцем у присутності представника торгуючої організації ТОВ «УкрспецторгГрупп» було описано та арештовано таке майно: земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_7 площею, 0,0453 га, яка належить ОСОБА_2, розташований на цій земельній ділянці двоповерховий цегляний будинок, вартість будівельних матеріалів з якого, збудований будинок не враховувались під час оцінки майна, та велика кількість будівельних матеріалів на території цієї земельної ділянки Тобто, було встановлено порушення вимог пункту 3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮ України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, оскільки з прилюдних торгів фактично було продане описане та арештоване нерухоме майно - двоповерхова цегляна будівля, оцінка вартості якої проведена не була, відповідні документи щодо майна до ТОВ «УкрспецторгГрупп» не передавались (т.1, а.с. 8-12).

Також встановлено, що 22 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки. В момент його укладання приватному нотаріусу Герасименко Н. М. було подано заяву, якою вони стверджували, що спірна земельна ділянка вільна від будь-яких будівель і споруд (т.1, а.с. 82-84).

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, районний суд зазначив, що позивачем не надано належних доказів у відповідності до частини другої статті 59 ЦПК України, які б підтверджували право власності на садовий будинок та правомірність вимог позивача щодо повернення садового будинку із чужого незаконного володіння відповідно до статей 387, 388 ЦК України. Вважав підстави для визнання договору купівлі-продажу зазначеного садового будинку недійсним відсутніми, а право власності на це майно набутим правомірно. При цьому зазначив про те, що витребування у ОСОБА_5 садового будинку, загальною площею 110,2 кв. м, житловою площею 48,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передачі його позивачу, а також щодо скасування за ОСОБА_5 державної реєстрації вищезазначеного садового будинку, суд вважає безпідставними, неправомірними та необґрунтованим, оскільки згідно вимог закону - статей 387, 388 ЦК України витребувати майно із чужого незаконного володіння має право тільки власник майна, а позивач ОСОБА_8 власником цього майна не є і не був, своє право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку не оформляв.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення районного суду в частині незадоволених вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу спірного садового будинку недійсним, його витребування у ОСОБА_5 та скасування державної реєстрацію садового будинку за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_8 посилався на те, що земельна ділянка на час її арешту та продажу з прилюдних торгів була ним забудованою, на ній розташований двоповерховий цегляний будинок, вартість будівельних матеріалів з якого збудований будинок не враховувались під час оцінки майна, та велика кількість будівельних матеріалів на території цієї земельної ділянки. Указував на порушення пункту 3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮ України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, оскільки з прилюдних торгів фактично було продане описане та арештоване нерухоме майно - двоповерхова цегляна будівля, оцінка вартості якої проведена не була, відповідні документи щодо майна до ТОВ «УкрспецторгГрупп» не передавались, це було встановлено судовим рішенням, що набрало законної силу і в силу статті 61 ЦПК України, чинної на час вирішення спору, і ці обставини не підлягали доказуванню та мали бути враховані при вирішенні цієї справи ( т.1, а.с. 8-12).

При цьому посилався на те, що судом не надана оцінка й тим обставинам, що земельна ділянка на час проведення прилюдних торгів не була вільною від будь-яких будівель і споруд, і під час реєстрації її права власності, а тому вважав порушеним його право власності на зазначене майно, що знаходиться на спірній земельній ділянці.

Проте, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення районного суду в цій частині, апеляційний суд не перевірив зазначених доводів та не дав належної оцінки доказам на їх підтвердження, у судовому рішенні не навів мотивів їх відхилення.

Отже, висновок апеляційного суду про обґрунтованість рішення районного суду в цій частині незадоволених вимог є передчасним, ґрунтується на припущеннях, що заборонено законом.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення суду апеляційної інстанції в частині незадоволених вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу садового будинку недійсним, його витребування у ОСОБА_5 та скасування державної реєстрації садового будинку за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та постановлене з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року в частині незадоволених вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу садового будинку недійсним, його витребування у ОСОБА_5 та скасування державної реєстрації садового будинку скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк