УХВАЛА

07 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 703/1949/17-ц

провадження № 61-41413ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом сільськогосподарського товариства «Лан» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось-Інвест» про визнання недійсним договору оренди землі,

встановив:

У червні 2017 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лан» (далі - СТОВ «Лан») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось-Інвест» (далі - ТОВ «Агро-Рось-Інвест») про визнання недійсним договору оренди землі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між ним та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельних ділянок загальною площею 2, 72 га, власником яких був останній, із можливістю пролонгації. СТОВ «Лан» у передбачений договором строк надіслало засобами поштового зв'язку ОСОБА_1, до якої у порядку спадкування перейшло право власності на указані земельні ділянки, лист про намір продовжити дію договору та проект додаткової угоди до нього. У відповідь ОСОБА_1 надіслала лист, яким повідомила про відмову у поновленні договору. Згодом СТОВ «Лан» дізналося, що право оренди щодо указаних вище земельних ділянок зареєстровано за ТОВ «Агро-Рось-Інвест».

Вважаючи порушеним своє переважне право поновлення договору оренди землі на новий строк, СТОВ «Лан» просило позов задовольнити.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року, у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, СТОВ «Лан» оскаржило їх у касаційному порядку.

Заявник вважає неправильним висновок суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про припинення у нього переважного права на укладення договору оренди на новий строк, оскільки, виходячи із положень законодавства, таке право не припиняється у разі недобросовісної поведінки орендодавця. Просить зазначені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є визнання договору оренди землі недійсним із підстав порушення переважного права на укладення договору на новий строк. Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою із ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки предметом спору є вимога немайнового характеру.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Також Верховним Судом перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Із урахуванням наведеного, оскільки СТОВ «Лан» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лан» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року у справі за позовом сільськогосподарського товариства «Лан» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось-Інвест» про визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель