н/п 2/490/1866/2018 Справа № 490/1955/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2018 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

позивача-Орлової О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 травня 2016 року по 28 лютого 2018 року у розмірі 13 380 грн. з відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач повинен сплачувати на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6, 14.10.2015 року, проте за вказаний період жодного разу аліменти не сплачувалися, в звязку з чим на 12 березня 2018 року утворилася заборгованості у сумі 44025 грн.

04.04.2018 року відкрито провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду на 25.05.2018 року. Відповідачу наданий строк для надання відзиву.

24.04.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнав, пославшись на те, що з листопада 2016 року по березень 2017 року продовжував сумісне проживання з позивачкою.

В листопаді 2017 року дізнався про те, що ОСОБА_4 подала позовну заяву про позбавлення батьківських прав, і саме тоді взнав, що зобов'язаний до сплати аліментів з 13.04.2016 року.

Оскільки позивач подала виконавчий лист до виконання 28.09.2017 року, про зобов'язання до сплати аліментів не знав, з 2018 року щомісячно сплачує стягнуті аліменти, частково погасив заборгованість, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Ухвалою від 25.05.2018 року до участі у справі притягнуто Центральний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області, витребувані матеріали виконавчого провадження.

07.07.2018 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Миколаєва направлені на адресу суду матеріали виконавчого провадження № 54793829.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просила задовольнити позов з викладених підстав.

Відповідач та його представник вимоги позову не визнали та просила у позові відмовити з викладених у відзиві на позов підстав.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності третьої особи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 490/3625/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували в у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої записаний ОСОБА_2.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.06.2016 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з 13.04.2016 року і до її повноліття.

Виконавчий лист та рішення суду ОСОБА_4 отримала 11.08.2016 року.

З матеріалів справи № 490/3625/16-ц вбачається, що відповідач не отримав повідомлення про слухання справи, та отримав рішення суду 26.03.2018 року.

20.09.2017 року ОСОБА_4 звернулась з заявою до начальника Центрального ДВС про прийняття до виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, на підставі якої Центральним ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження 28.09.2017 року.

09.10.2017 року ОСОБА_4 звернулась з заявою до виконавчої служби, в якій просила надати їй довідку про неотримання аліментів з ОСОБА_2С з квітня 2016 року.

З аналогічною заявою ОСОБА_4 зверталась до виконавчої служби 10.01.2018 року, 24.01.2018 року, 12.03.2018 року.

17.01.2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на майно, що належить боржнику.

Постановою державного виконавця 17.02.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

17.02.2018 року постановою державного виконавця обмежено боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно розрахунку Центрального ВДВС від 14.03.2018 року заборгованість відповідача по аліментам за вказаним виконавчим листом наявна за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року та складає станом на 12.03.2018 року 44025 грн.

16.04.2018 року ОСОБА_8 звертається до начальника служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради з заявою про визначення його участі у вихованні доньки.

07.05.2018 року постановою державного виконавця звернено стягнення на заробітну плату та доходи боржника.

З березня 2018 року відповідач сплачує поточні платежі щомісяця по 2000 грн., що підтверджується квитанціями та у погашення заборгованості сплатив 5000грн.

28.09.2017 року ОСОБА_4 звернулась до начальника ГУ національної поліції у Миколаївській області із заявою, в якій просила вжити заходи щодо захисту інтересів дитини щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

В даній заяві позивач вказала, що фактичні шлюбні відносини припинені з лютого 2016 року, взимку 2017 року частково були поновлені подружні стосунки, та за спливом трьох місяців остаточно припинені.

Таким чином, заборгованість по сплаті аліментів з 13.04.2016 року виникла в зв'язку з тим, що виконавчий лист пред'явлений до виконання стягувачем лише 20 вересня 2017 року. Доказів про те, що відповідач знав про необхідність сплати аліментів з даного часу судом не добуто.

Між тим, з моменту повідомлення боржника про необхідність сплати аліментів, він їх сплачує вчасно, та приймає міри щодо погашення заборгованості.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України, роз'яснено, що передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Надаючи належну правову оцінку тому, що заборгованість за аліментами нарахована з часу звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів і до того часу, як після відкриття виконавчого провадження відповідач добровільно сплачує аліментим та погашає заборгованість - підстави для стягнення з нього пені за період квітня 2016 року по 28.02.2018 року відсутні. При цьому суд критично ставиться до тверджень позивачки про те, що він зобов'язаний був сплачувати аліменти з моменту прийняття рішення судом , оскільки матеріали справи № 490/3625/16-ц не містять даних про дату отримання відповідачем копії позову , судового повідомлення чи рішення суду, як і не надано позивачкою доказів того, що вона повідомляла відповідачеві номер свого рахунку, тощо, на якій він міг би сплачувати аліменти до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України , міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

З огляду на наведені обставини справи, суд дійшов висновку, що у зв'язку з відсутністю вини відповідача у несвоєчасному виконанні обов'язків щодо сплати аліментів на утримання дитини , відсутні і підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені.

Згідно ч.1 ст. 140 ЦПК України, , судові витрати слід віднести на рахунок держави .

Керуючись ст.ст 10,12,13,76-84,258-259,265,268,354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, третя особа - Центральний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Центральний районний суд м. Миколаєва, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_4, 54003, АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, 54001, АДРЕСА_2.

Третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області,54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/1.

Повний текст рішення виготовлений 16 жовтня 2018 року.

СУДДЯ Черенкова Н.П.