АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м. Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Семенюк Т.А.,

при секретарі: Булах А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року

в цивільній справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Зазначав, що відповідач, будучи власником квартири АДРЕСА_1, не у повному обсязі сплатила за надані їй комунальні послуги внаслідок чого виникла заборгованість, яку вона не погасила. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 01.07.2013 року в розмірі 7 356,40 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.10.2014 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» заборгованість в сумі 7 356,40 грн та судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, не повідомлення її про час і місце розгляду справи, чим порушено її право на неупереджений і справедливий суд, недоведеність позовних вимог належними доказами.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із вищевикладеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та представник Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» не з'явилися, незважаючи на те, що були повідомлені належним чином (а.с.149-150).

28.08.2018 року ОСОБА_3 через відділ прийому громадян подала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 128). Подавши таку заяву про розгляд справи у апеляційному суді за її відсутності, ОСОБА_3 розпорядилася своїми правами щодо надання пояснень, доказів, їх дослідження на власний розсуд.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає ,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України 2004 року суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, рішенням суду першої інстанцій у цій справі порушено принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як складової частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands») від 27.10.1993 року, заява № 14448/88, § 33).

У матеріалах даної справи відсутні докази про отримання відповідачем позовної заяви, додатків до неї, ухвали про відкриття провадження. Повістка з викликом до суду повернулася без вручення по закінченню терміну зберігання (а.с. 53-54), що не можна вважати належним повідомленням. При цьому справу розглянуто у першому ж судовому засіданні.

Таким чином, суд першої інстанції, не повідомивши відповідачу належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив її права на участь у судовому засіданні, подачу пояснень та доказів. Тим самим суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 05.04.2018 року, якою вказана заява залишена без задоволення, суд не встановив причини неявки відповідача у судове засідання через неналежність її повідомлення про час і місце розгляду справи. Крім того, суд зазначив, що заявником не надано будь-яких доказів, які б мали суттєве значення для вирішення справи по суті.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, яка не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не мала рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не змогла нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, здійсненню їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості свої вимог є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Вказані вимоги закону судом не виконані.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, у разі якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Одним з доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 є порушення судом норм процесуального закону, зокрема розгляд справи за її відсутності та не повідомлення її про час і місце розгляду справи.

З огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на спростування таких доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх обґрунтованими та скасовує рішення суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_3. є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.01.2005 року виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі наказу від 10.01.2005 року № 2-С/КІ ,зареєстрованим 26.01.2005 року у БТІ м. Києва в реєстраційній книзі № 399-156 за р. н. 44088 (а. с. 47).

Зазначена квартира складається з 2 кімнат жилою площею 38.70 кв. м та загальною площею 70.10 кв. м ( а.с. 47-48).

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь».

Зазначені обставини встановлені рішеннями судів, що набрали законної сили, зокрема рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.07.2013 року і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України (ч. 3 ст. 61 ЦПК України в редакції чинній на час вирішення спору) не потребують доказування.

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 24.06.2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово?комунальну послугу.

Згідно зі ст. 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 2 п. 7 Правил власники квартири зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частина 3 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до розпорядження КМДА № 1334 від 30.11.2009 року, листа Державної житлово-комунальної інспекції в м. Києві від 04 лютого 2011 року №172-23/26 тариф на обслуговування будинку та прибудинкової території по будинку АДРЕСА_1 складає 3.0 грн. за один кв. метр загальної площі квартири (а .с. 12-13).

За змістом п. 3 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 955, тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів.

Тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання.

Згідно з п. 3 розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради № 857 від 30.05.2011 року Головне управління цінової політики КМДА у разі потреби надає офіційні роз'яснення щодо застосування тарифів.

Вищевказаним розпорядженням визначено тариф на централізоване опалення для населення - 2,91 за 1 кв. м опалювальної площі на місяць з оплатою останнім не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим та 3.10 грн. за 1 кв. м опалювальної площі на місяць після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно листа № 090050/5-1929 від 06.07.2012 року щодо порядку застосування тарифів визначено, що при наявності загально будинкового засобу обліку теплової енергії, що обліковує загальну кількість теплової енергії спожитої на опалення і гаряче водопостачання, та відсутності будинкового/квартирних засобів обліку теплової енергії спожитої лише на опалення, розрахунки із споживачами за послуги з централізованого опалення необхідно здійснювати згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. м опалювальної площі квартири щомісяця, тобто згідно тарифів, що встановлені діючими на цей час.

ПАТ «Київенерго» надіслано ОСББ «Волинь» лист за № 048-41/2-213 від 02.08.2012 року в якому зазначено, що проводити окремий облік теплової енергії на опалення та окремий облік теплової енергії на гаряче водопостачання за допомогою встановлених в ОСББ «Волинь» приладів неможливо, оскільки наявні в ОСББ «Волинь» прилади обліку теплової енергії рахують Гкал (одиниця теплової енергії) одночасно і на опалення і на гаряче водопостачання, технічна можливість вести окремий облік тепла на опалення та окремий облік тепла на гаряче водопостачання відсутня ( а.с.18-20).

Отже, відповідачу булонараховано, однак нею не здійснювалося платежів за утримання будинку, прибудинкової території та за опалення у період з 01.02.2012 року, внаслідок чого станом на 01.07.2013 року виникла заборгованість в загальному розмірі 7 356,40 грн. виходячи з встановлених тарифів, розміру квартири та опалювальної площі.

Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно з п. 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідача свідчить про виконання послуг з опалення і відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов'язана оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Викладене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11.11.2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між сторонами договірних зобов'язань, що між сторонами не укладались будь-які правочини щодо надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим у відповідача відсутні зобов'язання по оплаті таких послуг, не мають правового значення, оскільки як встановлено Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення ОСББ, в тому числі щодо встановлення розмірів платежів та внесків на утримання будинку, є обов'язковими для власників приміщень у такому будинку і не дають підстав для звільнення відповідача від сплати вказаних платежів з огляду на те, що послуги з утримання будинку, прибудинкової території та опалення надавалися й доказів зворотному апеляційному суду не надано. Не подано нею і відповідних доказів, які б засвідчували факт відключення квартири відповідача від мереж центрального теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач має право звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті утримання будинку і прибудинкової території та за опалення за період з 01.02.2012 року по 01.07.2013 року в загальному розмірі 7 356 грн 40 коп та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн 60 коп відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: «Позов Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити. Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Волинь» заборгованість по оплаті утримання будинку і прибудинкової території та за опалення за період з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2013 року в загальному розмірі 7 356 (сім тисяч триста п'ятдесят шість) гривень 40 (сорок) копійок та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений: 10 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: