Справа № 363/429/18 Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/2843/18 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 58 07.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

7 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Сушко Л.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ткачука Богдана Вікторовича щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт коштів боржника, заінтересована особа - ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаною вище скаргою, посилаючись на те, що на виконанні у Вишгородському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавчий лист № 363/378/17-ц, виданий Вишгородським районним судом Київської області 9 листопада 2017 року, про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 щомісячно на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно.

Лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 29 січня 2018 року, заявнику стало відомо, що постановою старшого державного виконавця Ткачука Б.В. від 13 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55131970. В подальшому постановою цього ж державного виконавця від 8 грудня 2017 року було накладено арешт на грошові кошти боржника.

Заявник вважає такі дії державного виконавця неправомірними, оскільки останній не направивши на її адресу рекомендованим листом постанову від 13 листопада 2017 року, вдався до заходів примусового характеру, чим позбавив можливості у встановлений строк добровільно виконати рішення суду. Крім того, в порушення вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання чи перебування боржника.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_3 просила визнати дії старшого державного виконавця Ткачука Б.В. щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту коштів боржника незаконними, скасувати зазначені постанови та зобов'язати Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області зняти арешт з її рахунків, накладений постановою від 8 грудня 2017 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року скаргу задоволено.

Визнано дії старшого державного виконавця Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ткачука Б.В. щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника незаконними.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 55131970 від 13 листопада 2017 року, прийняту Вишгородським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, про стягнення щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно.

Скасовано постанову Вишгородського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 8 грудня 2017 року про арешт коштів боржника ОСОБА_3

Зобов'язано Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області зняти арешт з рахунків боржника ОСОБА_3, накладений постановою про арешт коштів від 8 грудня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник заінтересованої особи - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, отриманих у справі 381/754/17, ОСОБА_3 у м. Фастові та Фастівському районі зареєстрованою не значиться, вона фактично проживала у м. Вишгороді. 13 листопада 2017 року державним виконавцем на адресу боржника було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, тому вона вважається належним чином повідомленою про таку виконавчу дію. Представник вважає, що заявником пропущено десятиденний строк на звернення зі скаргою. На даний час матеріали виконавчого провадження № 55131970 перебувають на виконанні в Оболонському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, а відтак заявником неправильно визначено суб'єкта оскарження. Крім того, на думку представника, подана скарга не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Вказала на те, що у виконавчому листі та рішенні суду була чітко зазначена адреса реєстрації, фактична адреса проживання та її перебування, а саме: АДРЕСА_1, однак державний виконавець цього не врахував, відкриваючи виконавче провадження за місцем проживання стягувача. Постанову про відкриття виконавчого провадження вона отримала лише при особистому зверненні до державного виконавця Ткачука Б.В. та ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 29 січня 2018 року. Передання матеріалів до іншого відділу вважає безпідставним, адже адреса її місця проживання не змінювалася.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно зі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (пункт а, частини 1 статті 449 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання дій державного виконавця Ткачука Б.В. щодо примусового виконання виконавчого листа № 363/378/17-ц, виданого Вишгородським районним судом Київської області 9 листопада 2017 року, незаконними, скасування прийнятих постанов та зобов'язання вчинити певні дії.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто щомісячно на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до їх повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно.

На виконання вказаного рішення 9 листопада 2017 року стягувачу було видано виконавчий лист № 363/378/17-ц, який пред'явлено до виконання у Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Постановою старшого державного виконавця Ткачука Б.В. від 13 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55131970.

Згідно супровідного листа № 17995 від 13 листопада 2017 року Вишгородським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на адресу боржника: АДРЕСА_1, було направлено зазначену вище постанову.

В подальшому постановою цього ж державного виконавця від 8 грудня 2017 року було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_3

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частини 3 статті 26 Закону № 1404-VIII).

За правилом частини 1 статті 24 Закону № 1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Таким чином, правова конструкція частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення суду передбачає, що виконавчі дії проводяться державним виконавцем відповідного органу ДВС, який розташований: за місцем проживання, перебування, роботи боржника фізичної особи або за місцезнаходженням його майна.

Частиною 5 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із статтею 28 Закону № 1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець роз'яснює сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Отже, не надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження у спосіб, передбачений законом, є грубим порушенням, оскільки позбавляє останнього права на самостійне виконання судового рішення.

Зі змісту рішення суду та виконавчого листа вбачається, що місцем проживання ОСОБА_3 визначено адресу: АДРЕСА_1.

Згідно довідки № від 14 грудня 2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 з 1 грудня 2016 року фактично проживає за вищевказаною адресою.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місце проживання ФОП ОСОБА_3 є АДРЕСА_1.

Крім того, факт проживання боржника за цією адресою підтверджується договором оренди квартири від 20 липня 2017 року; актом обстеження умов проживання від 21 лютого 2018 року; характеристикою головою будинкового комітету Вишневецькою Т.В., згідно якої ОСОБА_3 проживає за вказаною адресою з серпня 2016 року і по теперішній час; копією ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 березня 2018 року про відкриття провадження.

Судом встановлено, що на зворотній сторінці постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 листопада 2017 року міститься розписка боржника про, що вона отримала копію постанови при особистому зверненні до державного виконавця Ткачука Б.В. 29 січня 2018 року.

Інших доказів того, що ОСОБА_3 отримувала копію вказаної постанови, яка була направлена на її поштову адресу рекомендованим листом в матеріалах справи та матеріалах виконавчого провадження немає.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виконавче провадження було відкрито державним виконавцем не за місцем проживання чи перебування боржника без належного її повідомлення про наявність постанови з цього приводу, а відтак відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» такі дії державного виконавця, як і подальше накладення арешту на майно боржника, не можна вважати правомірними та такими, що не порушують право на заявника на добровільне виконання рішення суду.

Суд правильно не взяв до уваги посилання ОСОБА_2 на копію договору про наміри від 1 грудня 2017 року, в якому зазначено адреса боржника АДРЕСА_2, так як він стосувалося лише наміру на укладення сторонами договору оренди вказаної квартири після розгляду по суті справи щодо визначення місця проживання дітей.

При цьому апеляційний суд враховує, що в заяві про відкриття виконавчого провадження від 9 листопада 2017 року сам же стягувач вказав адресу проживання боржника: АДРЕСА_1.

Посилання апеляційної скарги на ухвалу Фастівського міськрайонного суду від 8 червня 2017 року у справі № 381/754/17 є безпідставні з огляду на те, що облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_3 здійснювало УСЗН Фастівської міської ради Київської області.

Доводи апеляційної скарги про належне повідомлення боржника про виконавче провадження не заслуговують на увагу, адже належним доказом підтвердження надсилання стягувачу у виконавчому провадженні постанови про повернення виконавчого документа є повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Як установлено судом, ОСОБА_3 дізналася про порушення її прав, свобод та законних інтересів, 29 січня 2018 року, а з вказаною скаргою звернулася до суду 6 лютого2018 року, тобто в межах встановленого законом десятиденного строку. Посилання стягувача з цього приводу є припущеннями.

Окрім того, прийняття державним виконавцем Ткачуком Б.В. за клопотанням стягувача постанови від 3 квітня 2018 року про передачу виконавчого провадження № 55131970 до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві не позбавляє сторін виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на інші його дії в порядку статті 447 ЦПК України, тим паче коли така передача відбулась після прийняття скарги до розгляду 7 лютого 2018 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П. Сушко

А.С. Сержанюк