Справа № 211/4057/17
Провадження № 2/211/326/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 грудня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3П

за відсутності:

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ТДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вказавши, що 16.02.2016 року, приблизно о 10-40 годині, відповідач керуючи автомобілем марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Харитонова з боку площі Визволення в напрямку вул. Українська і в порушення вимог п. 2.3б, 10.1, 10.4 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням та зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот ліворуч, завчасно не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під його керуванням, що рухався в попутному напрямку.

В результаті ДТП було пошкоджено його автомобіль НОМЕР_2.

Відповідно до постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2017 року вини у ДТП в його дії не вбачається та він не мав технічної можливості запобігти ДТП.

Винним у ДТП є відповідач, що було встановлено постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.10.2016 року.

В наслідок ДТП йому було завдано як матеріальну так і моральну шкоду.

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д31/02/16 від 18.02.2016 року, належний йому автомобіль НОМЕР_2 відновленню не підлягає. Вартість матеріальної шкоди, спричиненої їй з технічної точки зору склала 133808,80 грн.

Ним було сплачено кошти за послуги евакуатора у розмірі 600,00 грн.

Цивільно - правову відповідальність автомобіля відповідача було застраховано відповідно до Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/6112514, та ТДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 37962,11 грн.

Отже розмір невідшкодованої йому матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП складає 96446,69 грн. (133808,80 грн. 37962,11 грн. + 600,00 грн.)

Моральну шкоду оцінює у 20 000,00 грн., через відсутність транспортного засобу він та його родина змушені переносити певні незручності.

Крім того на правничу допомогу витратив 5000,00 грн.

Вказані кошти просить стягнути з відповідача, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1164,46 грн.. та витрати за проведення експертного авто товарознавчого дослідження у розмірі 2000,00 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов, яким просив у задоволенні позову відмовити, вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1 недоведеними та необґрунтованими. Так страховою компанією позивачу було частково відшкодовано 38152,87 грн. Не сплаченими залишились тільки 500,00 грн. франшизи. Згідно ремонтної калькуляції № GL32 від 09.10.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 з урахуванням зносу складає 38652,87 грн. страхове відшкодування було сплачено за мінусом 500 гривень франшизи. ОСОБА_1 погодився з сумою відновленого ремонту у розмірі 38652,87 грн., та не заперечував проти вказаної калькуляції вартості ремонту. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач в частині розміру заподіяної йому шкоди виходив фактично з встановленої експертом ринкової вартості автомобіля, що фактично свідчить про те, що він визнав те, що в результаті ДТП належний йому автомобіль є фізично знищеним, тому розраховуючи розмір заподіяних йому збитків, слід виходити з вартості вказаного транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Згідно з висновком авто товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок ДТП складає 133808,80 грн. Вартість відновлювального ремонту складає 147405,92 грн.. що перевищує ринкову вартість автомобіля НОМЕР_2 на момент пошкодження.

Тож зважаючи, що позивачем від страховика отримано 38152,87 грн., ринкова вартість автомобіля - 133808,80 грн., то у відповідності п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки », з урахуванням принципу диспозитивності, відсутності заяви відповідача, як заподіювача шкоди, про передачу пошкодженого автомобіля після відшкодування збитків йому, як особі відповідальній за шкоду, слід за необхідне врахувати ринкову вартість автомобіля НОМЕР_2 на момент ДТП в аварійному стані що становить згідно висновку експерта 66413,00 грн., тож відшкодуванню підлягає 29243,00 грн.

Вважає, що у звязку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст . 38 КУпАП, вина особи не встановлюється, а тому позивач має довести провину ОСОБА_4 у скоєнні ДТП.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 відповідь на відзив не надавали.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2Мв судовому засіданні позовні вимоги підтримав покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 02.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою про розгляд справи за відсутності його та його представника, на задоволені позовних вимог наполягає.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити в звязку з недоведеністю позовних вимог та відсутністю належних та допустимих доказів. 02.11.2018 року від представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

Представники третьої особи ТДВ СТДВ «Глобус» звертались з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника ДВ СТДВ «Глобус» з урахуванням письмового пояснення, в якому вказали, що 16.02.2016 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Мерседес» державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу «ПЕЖО», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1

17.02.1016 року до ДВ СТДВ «Глобус» звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з повідомленням про ДТП. 17.02.2016 року у присутності ОСОБА_1 було проведено огляд його транспортного засобу та було складено акт огляду транспортного засобу.

Згідно ремонтної калькуляції № GL-32 від 09.11.2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ПЕЖО» з урахуванням зносу складає 38652,87 грн. та за мінусом франшизи (500,00 грн) становить 38152,87 грн., які були виплачені ОСОБА_1 18.11.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 9095. Таким чином доводи позивача щодо виплати йому страхового відшкодування у розмірі 37975,31 грн., не знаходять свого підтвердження оскільки надана ним довідка не є розрахунковим документом та не може слугувати належним доказом визначення розміру сплаченого страхового відшкодування.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції.

У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України..

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В судовому засіданні встановлено, що 16.02.2016 р. о 10-40 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по вул. Харитонова з боку площі Визволення в напрямку вул. Українська і в порушення вимог п. 2.3б, 10.1, 10.4 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням та зміною напрямку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи поворот ліворуч, завчасно не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, що рухався в попутному напрямку.

17.07.2017 року постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, яка набрала законної сили 27.07.2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито. Під час винесення даної постанови судом було враховано висновок авто технічної експертизи, відповідно до якого водій автомобіля Мерседес ОСОБА_4 виконуючи вимоги п. 10.1, 10.4 ПДР України, мав технічну можливість запобігти ДТП, для виконання яких у нього були відсутні перешкоди технічного характеру, а водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти ДТП (а.с.7-8).

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.10.2016 року, яка набрала законної сили 01.11.2016 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП закрито в звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При винесенні даної постанови судом було встановлено наявність вини ОСОБА_4 в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у вчиненні ДТП що мало місце 16.02.2016 року (а.с. 5-6).

Таким чином як було встановлено судом вказане ДТП сталося з вини відповідача ОСОБА_4

Тому суд не бере до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_3, щодо доведення у судовому засіданні вини відповідача ОСОБА_4, оскільки це вже було встановлено судом раніше в рамках адміністративної справи № 211/1088/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, при винесенні постанови від 20.10.2016 року. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 01.11.2016 року.

Крім того відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 16 лютого 2016 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_4

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : 1) втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2ст. 1166 ЦК України).

На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

За правилами ст. 1192 ЦК Україниз урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З наведеного слідує, що обов`язок доказування згідно з вищеперерахованими нормами законодавства визначений таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивач ОСОБА_1 є належним володільцем автомобіля НОМЕР_5, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9).

Цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «Mercedes» р.н. АЕ 1541ЕВ водієм якого є відповідач ОСОБА_4 на час ДТП була застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6112514 від 14.12.2015 р. у ТДВ СТДВ «Глобус», якому позивач як потерпілий у ДТП 01.11.2017 р. подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 48,55).

Згідно ст. 102 ч.2, ч.3 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі в частині подання ними доказів та заявлення клопотань.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д31/02/16 від 18.02.2016 року, сума матеріальної шкоди спричиненої з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Peugejt Partner, реєстраційний номер НОМЕР_4, ідентифікаційний номер (VIN) VF3GBRHYB96103745, у цінах на дату 17.02.2016 року становить 133808,80 грн. При дослідженні було встановлено ринкову вартість, яка становить 133808,80 грн., та вартість відновлювального ремонту яка становить 147405,92 грн., (вартість ремонтних робіт 20229,00 грн., вартість матеріалів - 11448,47 грн., вартість деталей що підлягають заміні - 115728,45 грн.), в даному випадку його відновлення економічно недоцільне, так як величина відновлювального ремонту (147405,92 грн.) на 17.02.2016 року перевищувала його дійсну ринкову вартість у непошкодженому стані (133808,80 грн.)(а.с. 11-29).

Відповідно до висновку експерта № Д35/04/18 від 03.04.2018 року, ринкова вартість автомобіля автомобіля Peugejt Partner, реєстраційний номер НОМЕР_4, ідентифікаційний номер (VIN) VF3GBRHYB96103745 на дату скоєння ДТП, яка мала місце 16.02.2016 року, з урахуванням отриманих у вказаному ДТП пошкоджень, складає 66413,90 грн.

Вказані висновки чинні, їх дані сторонами не оскаржені та не спростовані.

Згідно вимог ст. 1194 ЦК України: особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Позивач у позові зазначив, що страховим відшкодуванням є сума у розмірі 37962,11 грн., та на підтвердження додав довідку про рух коштів на картковому рахунку (а.с. 34).

Відповідно до ч. 1 п. 1.30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в

ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до платіжного доручення № 9095 від 18.11.2016 року позивачу ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 38152,87 грн. на його рахунок (а.с.65), що позивачем належними доказами не спростовано, а тому суд бере його до уваги, та вважає сумою сплаченого страхового відшкодування 38152,87 грн.

Як вбачається з пояснення ТДВ СТДВ «Глобус» страховиком було розглянуто подану потерпілим ОСОБА_1 заяву про виплату страхового відшкодування по страховому випадку від 01.11.2017 р. та прийнято рішення здійснити виплату за пошкодження автомобіля «Пежо» у розмірі 38652,87 грн., стосовно розрахунку та розміру страхового відшкодування: вартість відновлювального ремонту (деталі- 66186,82 грн., роботи та матеріали - 18796,82 грн. ), знос 70 % (46330,77 грн.) франшиза за полісом - 500,00 грн. (66186,82 грн. + 18796,82 грн. 46330,77 грн. 500,00 грн. = 38152,87 грн. ) (а.с. 59 - ремонтна калькуляція, а.с. 60 - розрахунок фізичного зносу автомобіля станом на 17.03.2016 року, а.с. 63 - розрахунок суми страхового відшкодування).

При цьому страховик вартість замінених деталей обраховував за своїм дослідженням, тому їх вартість на відміну від висновку судового експерта ОСОБА_5 знижена з 147405,92 грн. до 84983,64 грн., що є правом ТДВ СТДВ «Глобус».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Таким чином, сума відшкодування з боку ТДВ СТДВ «Глобус» була обрахована з урахуванням зносу, а тому не могла покрити всю вартість відновлювального ремонту Позивачу.

Згідно п.32.7 ст. 37 Закону 1961-IV, страховик не відшкодовує шкоду пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Таку відповідальність повинна нести винна особа, тому в даному випадку відповідальність покладається на відповідача.

Згідно пунктів 1.2 та 1.3 ОСОБА_6 товарознавчої експертизи та колісних транспортних засобів (далі - ОСОБА_6), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 145/5/2092, методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. ОСОБА_6 є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Українським центром після аварійного захисту «Експерт-сервіс» в особі аварійного комісара ОСОБА_7 визначено середню ринкову вартість (КТЗ) автомобіля «Пежо» держаний номерний знак НОМЕР_6 на базі середньої ціни продажу ідентичного КТЗ, з урахуванням перебування його у користуванні та строку його експлуатації, що становить 114520,00 грн. (а.с. 60, 61).

Представник відповідача ОСОБА_3 вказуючи що відшкодуванню підлягає 29243,00 грн., також вказує на два висновки спеціаліста які мають однакову юридичну силу, вважаючи за доцільне виходити з узгодженої між позивачем та ТДВ СТДВ «Глобус» вартості відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» з урахуванням зносу яка відповідно до ремонтної калькуляції складає 38652,87 грн. Середня оцінка продажу ідентичного ТЗ складає 114520,00 грн., та таким чином до стягнення підлягає 9454,13 грн. (114520,00 грн., 38652,87 грн., - 66413 грн.(ринкова вартість в аварійному стані)). 500,00 грн., франшизи згодні відшкодувати позивачу добровільно.

Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу (групі однотипних доказів)який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням усіх обставин справи та наявних в розпорядженні суду доказів суд приходить до переконання, що при вирішенні питань в частині визначення розміру заподіяної позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди (збитків) внаслідок технічних пошкоджень автомобіля НОМЕР_2 під час дорожньо- транспортної пригоди 16.02.2016 р., яка як вже вище зазначалось сталась з вини відповідача ОСОБА_4 а також щодо технічного стану пошкодженого автомобіля після даної ДТП слід керуватись висновками від 18.02.2016 р. № Д31/02/16 та від 03.04.2018 року № Д35/04/18 судового експерта ОСОБА_5, як найбільш повними, об`єктивним та достовірними доказами.

Автомобіль «Peugeot» реєстраційний номер НОМЕР_4 у пошкодженому стані після ДТП 16.02.2016 р., на час звернення з даною позовною заявою в суд та відкриття провадження у даній справі знаходився та продовжує знаходитьсь у володінні позивача ОСОБА_1

З урахуванням вищезазначеного , відповідних роз`яснень п. 14 Постанови № 4 від 01.03.2013 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а також приписів ст. ст.22, 1166, 1188 ч.1 п.1,1192,1194 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_4 матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивача у розмірі різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП та фактично виплаченим страховим відшкодуванням, а саме: 29742,03 грн. ( 133808,80 грн. ( дійсна ринкова вартість технічно справного автомобіля до ДТП 16.02.2016 р. ) - 66413,90 грн. ( розрахункова дійсна ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані на 16.02.2016 року) - 38152,87 грн. ( сума страхового відшкодування, отриманого позивачем 18.11.2016 р. від ТДВ СТДВ «Глобус» )), 500 грн. франшиза.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем не предявлено вимогу до відповідача про стягнення франшизи (500,00 грн), то суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача шкода спричинена внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16.02.2016 року у розмірі 29242,03 грн. (за мінусом 500,00 грн. франшизи ).

Також з відповідача слід стягнути на користь позивача 600,00 грн. витрат за послугу евакуатора (а.с.31-32), що разом становитиме 29842,03 грн.

Разом з цим стягненню з відповідача на користь позивач також підлягають витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн., відповідно до квитанції № 000491 від 17.02.2016 року.

Щодо моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п.5 Постанови, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, враховуючи перенесення позивачем фізичних та моральних страждань, пов'язаних із порушенням звичайного способу життя, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 дійсно було заподіяно моральну шкоду, внаслідок ДТП, однак, стороною позивача не було доведено обсягу моральних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 20000,00 грн., а тому суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за необхідне задовольнити дані вимоги позивача частково, в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що при зверненні до суду позивач ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі1164,46 грн., поніс витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн., на проведення експертизи 2000,00 грн.

Щодо обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, суд зазначає,що відповідно до договору від 03 вересня 2017 року адвокат ОСОБА_2 який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони уклали договір, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта у судах (а.с.36).

В матеріалах справи міститься квитанція № 03/09/17 від 03.09.2017 року про оплату ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_2 послуг за надання правової допомоги у сумі 5000,00 грн., акт виконаних робіт та розрахунок витрат на правову допомогу від 03.09.2017 року, зокрема, попереднє опрацювання матеріалі, формування правової позиції, консультація щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, підготовка процесуальних документів та судове представництво (а.с. 37-39). Також про надання представником ОСОБА_2 правничої допомоги позивачам свідчить його участь у судових засіданнях.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в такому розмір: понесені витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн., витрати на проведення експертизи у сумі 2000,00 грн., та судовий збір у сумі 398,41 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.23,1166,1167 ЦК України, ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_7, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (Якіра), 11/78, матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 29842 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сорок дві ) грн. 03 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 ( пять тисячі ) грн. 00 коп., витрати на проведення експертизи у сумі 2000 ( дві тисячі ) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 398 (триста девяносто вісім) грн. 41 коп., а всього 47240 (сорок сім тисяч двісті сорок) грн. 44 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справив апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Суддя: ОСОБА_8