АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/926/18 Головуючий у 1 інстанції - Гладун Х.А.
Універсальний №757/9779/17ц Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М.,Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про усунення перешкод у здійсненні права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» і просив ухвалити рішення, яким зобов»язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на автомобіль марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 чорного кольору шляхом припинення приватного обтяження - заставу рухомого майна, зареєстровану в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 12.02.2015 року за №15079200 на підставі договору застави транспортного засобу, 11/1-2558 від 05.09.2008 року, в частині обтяження вище зазначеного легкового автомобіля, оскільки наявність запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна позбавляє його можливості вільно розпоряджатися своїм автомобілем.

Також позивач просив зобов»язати відповідача надати Державному реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження і подальше вилучення запису від 12.02.2015 року за №15079200, внесеного на підставі договору застави транспортного засобу, 11/1-2558 від 05.09.2008 року, в частині обтяження вище зазначеного легкового автомобіля марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позивач послався на те, що він є власником автомобіля марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3, підтвердженням чого є технічний паспорт на указаний автомобіль виданий 27.12.2014 року за НОМЕР_4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на ім»я позивача ОСОБА_2 /а.с.8-9/.

Також зазначив, що державна реєстрація застави спірного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відбулась після придбання ним цього автомобіля.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02 серпня 2017 року у позові відмовлено /а.с.94-97/.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту укладення позивачем договору купівлі-продажу спірного автомобіля, і, відповідно, не доведено наявності у нього права власності на цей автомобіль, а тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та обтяжень», зазначив, що обтяжувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надавав згоду на відчуження заставодавцем спірного автомобіля без збереження обтяження, а тому зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника, тобто, позивача у справі.

А в силу п.10.1. договору застави цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання Заставодавцем своїх зобов»язань за кредитним договором /а.с.44/.

Як слідує із матеріалів справи, 05.09.2008 року за №010/08/4062 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «Євро Лізинг» укладено кредитний договір за №010/08/4062.

На забезпечення кредитного договору Позичальник ТОВ «Євро Лізинг», відповідно до договору застави №11/1-2558 від 05.09.2008 року заставив Банку 360 одиниць автотранспортних засобів, в тому числі і автомобіль марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 чорного кольору.

Відповідно до умов договору застави, застава забезпечує повне виконання грошових зобов»язань ТОВ «Євро Лізинг», що випливають та/або виникнуть у майбутньому з Кредитного договору №010/08/4062 від 05.09.2008 року.

Між тим, незважаючи на те, що спірний автомобіль перебуває в заставі у Банка, Заставодавець ТОВ «Євро Лізинг», знаючи про указане обтяження, продав заставлений автомобіль ОСОБА_5, яка зареєструвала цей автомобіль на своє ім»я в Полтавському ВРЕР 19.03.2014 року з видачею свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 та виданий державний реєстраційний знак НОМЕР_2.

У свою чергу, 19.12.2014 року ОСОБА_5, оформила нотаріально посвідчену довіреність на ім»я свого сина ОСОБА_6 з правом розпорядження автомобілем від імені власника довірителя ОСОБА_5 /а.с.84-85/.

В подальшому, 26.12.2014 року ОСОБА_6 видав нотаріально посвідчену довіреність на ім»я ОСОБА_7 з правом відчуження автомобіля від імені ОСОБА_5 /а.с.86-87/.

На підставі указаної довіреності, ОСОБА_7 продав спірний автомобіль позивачу ОСОБА_2.

На підтвердження укладення договору купівлі-продажу та придбання ним у власність автомобіля, позивач надав суду Довідку-рахунок серії ВІА №903715 видану ФОП ОСОБА_8 від 27.12.2014 року, з якої слідує, що ОСОБА_2 придбав за 325.320 грн. автомобіль марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 та видано свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) САТ864508 /а.с.88/.

Також надано суду нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_7 про отримання ним 26.12.2014 року від ОСОБА_2 коштів у сумі 347.200 грн., що в еквіваленті відповідає 21.700 дол.США, для передачі цих коштів ОСОБА_6 /а.с.89/.

Згідно розписки ОСОБА_6, ним отримано 26.12.2014 року від ОСОБА_7 кошти у сумі 21.700 дол.США за продаж автомобіля /а.с.10/.

Судом встановлено, що після придбання позивачем ОСОБА_2 спірного автомобіля, у відповідності до договору застави №11/1-2558 від 05.09.2008 року, укладеного між Заставодавцем ТОВ «Євро Лізинг» та Заставодержателем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про обтяження спірного автомобіля.

Дійшовши висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що на час розгляду справи за Заставодавцем ТОВ «Євро Лізинг» має місце заборгованість перед Зваставодержателем ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», на забезпечення якої сторонами укладено договір застави автомобілів, в тому числі і спірного автомобіля марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3.

Згідно ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

А відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов»язання, забезпеченого заставою.

Тобто, із зазначеного слідує, що, в разі існування основного боргу, не можна вважати припиненим і забезпечувальне зобов»язання боржника, яким в даному випадку є застава автомобіля.

Як встановлено судом, Договір застави автомобіля марки «ТОYOТА» модель «LАND СRUІSЕR РRАDО 120» 2008 року виготовлення, номер кузова НОМЕР_3 був укладений між позичальником ТОВ «Євро Лізинг» та кредитором ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» 05.09.2008 року /а.с.40-44/.

При цьому, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України за результатами розгляду справи №6-2552цс16 від 18.01.2017 року слідує, що якщо встановлені ухвалою суду про забезпечення позову обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то це не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо.

Із наведено слідує висновок, що за наявності забезпечувального договору застави рухомого майна, укладеного на забезпечення кредитних зобов»язань, навіть за відсутності Державної реєстрації цих обмежень, заставодавець ТОВ «Євро Лізинг», якому було відомо про встановлену судом заборону відчужувати заставлене майно, не мав права вільно розпоряджатися заставленим автомобілем.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та обтяжень» предмет обтяження, право власності, на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки і спільному майні.

Також, відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

А, згідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) Обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) Відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Таким чином, враховуючи, що Заставодавець ТОВ «Євро Лізинг» не отримав згоду Заставодержателя ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на відчуження на користь ОСОБА_5 спірного автомобіля зареєстроване обтяження зберігає силу для ОСОБА_2, яквласника (покупця) цього рухомого майна.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що тим самим спростовуються доводи скаржника в апеляційній скарзі про правомірність його вимог щодо виключення з державного реєстру обтяжень рухомого майна заставленого автомобіля на забезпечення невиконаних кредитних зобов»язань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий

Судді