1Справа № 335/3776/18 2/335/1349/2018
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
07 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді: Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначене наступне.
Так, відповідно до укладеного договору б/н від 17.03.2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Узяті на себе зобовязання позивач виконав вчасно, проте, у свою чергу відповідач не виконує свої зобовязання, допустивши станом на 28.02.2018 року заборгованість по кредиту на суму 75 963 грн. 57 коп., з яких: 3 900 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом; 64 074 грн. 59 коп. нараховано процентів за користування кредитом; 3 895 грн. 24 коп. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована складова); 3 593 грн. 50 коп. штраф (процентна складова).
У звязку із цим, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить захистити його права, стягнути з відповідача заборгованістьза кредитним договором та судовий збір.
Ухвалою судді від 25.05.2018 року, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.
Представник позивача надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу відзиву на позовну заяву не надала, належним чином була повідомлена про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причини, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 17.03.2012 року звернулася до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк з письмовою заявою позичальника № б/н. При цьому, відповідач зазначила та підтвердила своїм особистим підписом, що вона ознайомилася і згодна з Умовами.
У письмовій заяві позичальника, Умовах визначені усі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти кредиту, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобовязань.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Таким чином, 17.03.2012 року ОСОБА_1 уклала письмовий кредитний договір № б/н із Публічним акціонерним товариством комерційний банк „ПриватБанк на „Умовах та правилах надання банківських послуг, „Правилах користування платіжною карткою та „Тарифами Банку.
Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, але ОСОБА_1 свої договірні зобовязання не виконала, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 28.02.2018 року заборгованість по кредиту становить 75 963 грн. 57 коп., з яких: 3 900 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом; 64 074 грн. 59 коп. нараховано процентів за користування кредитом; 3 895 грн. 24 коп. пеня та комісія, 500 грн. штраф (фіксована складова); 3 593 грн. 50 коп. штраф (процентна складова).
Розрахунок заборгованості за кредитним договоромє повним, чітким, обєктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення.
Доказів про погашення суми боргу, на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідач не надала.
В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Як передбачено ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання.
Відповідно до ст.ст. 611, 625 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання(неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, що передбачено ст. 549 ЦК України.
Статтями 1049, 1050 ЦК України встановлено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику(грошові кошти)у такій самій сумі, у строк та в порядку,встановленому договору; якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавць має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Як передбачено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Оскільки позивач виконав зобовязання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушила взяті на себе договором зобовязання та не повернула кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми позики, процентів за користування позикою, пені, комісії та неустойки (штрафу) - за порушення зобовязання, встановленого договором, підлягає судовому захисту.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк є законними та обґрунтованими, ОСОБА_1 порушила свої договірні зобовязання і з даної особи на користь позивача слід стягнути заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.03.2012 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк судові витрати в розмірі 1 762 грн. 00 коп., оскільки рішення ухвалено на користь позивача.
Враховуючи вищезазначене, аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
На підставі ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Копію рішення надіслати сторонам.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя В.О. Макаров