ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 2/201/3177/2018
№ 2-зз/201/104/2018
№ 2-во/201/102/18
№ 2-во/201/104/18
УХВАЛА

22 жовтня 2018 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Кияшко Н.В.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» про визнання недійсним договору управління майном (активами),-

ВСТАНОВИВ:

17.10.2018 відкрито провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі Відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» (далі Відповідач-2) про визнання недійсним договору управління майном (активами) (т.1 а.с.68-69).

Цього ж дня, за заявою позивача винесено ухвалу про забезпечення позову, якою до набрання законної сили рішенням у даній цивільній справі заборонено Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ) та Товариству з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» (04071, АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які дії щодо управління та реалізації, а також дії по виконанню договору управління майном (активами) від 06 вересня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №442, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зі змінами, внесеними додатковим договором про внесення змін від 11 вересня 2018 року до договору управління майном (активами), зареєстрованим в реєстрі за № 454, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, укладеними між Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка», в тому числі, але невиключно:

- здійснювати фізичний доступ уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» (04071, АДРЕСА_1, ) та Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд.1, ) до нерухомого майна, переданого в управління за договором управління майном (активами) від 06 вересня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №442, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зі змінами, внесеними додатковим договором про внесення змін від 11 вересня 2018 року до договору управління майном (активами), зареєстрованим в реєстрі за № 454, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, за в тому числі для проведення інвентаризації та виявлення наявних недоліків нерухомого майна;

- укладати правочини (угоди, договори) щодо зміни сторони (передачі права), щодо внесення змін та доповнень до договору управління майном (активами) від 06 вересня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №442, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2;

- укладати правочини щодо розірвання або припинення іншим чином договору управління майном (активами) від 06вересня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №442, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (т.1 а.с.70-74).

18.10.2018 за заявою позивача, що надійшла через канцелярію суду засобами курєрського звязку (вхід. №30895), винесено ухвалу про виправлення описки №1, відповідно до якої замість невірно зазначеного у тексті ухвали «Договір управління майном (активами) від 06 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №442, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 В.1., зі змінами, внесеними додатковим договором про внесення змін від 11 вересня 2018 року до договору управління майном (активами), зареєстрованого в реєстрі за №454, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2, - вважати правильним: Договір управління майном (активами) від 10 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №443, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2І, зі змінами, внесеними додатковим договором про внесення змін від 12 вересня 2018 року до договору управління майном (активами), зареєстрованого в реєстрі за №474, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2І.» (провадження №2-во/201/101/2018) (т.2 а.с.121-122).

Натомість, 18.10.2018 від представника Відповідача-2 ОСОБА_3, через канцелярію суду надійшли клопотання:

1. Про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» про визнання недійсним договору управління майном (активами) (т.1 а.с.79-84);

2. Про відвід судді Федоріщева С.С. від розгляду даної справи (т.1 а.с.106-113);

3. Про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі (т.1 а.с.115-121);

4. Про:

- залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» про визнання недійсним договору управління майном (активами) без розгляду;

- скасування вжитих заходів забезпечення позову;

- відкликання заяви про відвід судді Федоріщева С.С. від розгляду даної справи (т.2 а.с.70-75).

Для розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову та інших вищезгаданих заяв на 22.10.2018 призначене судове засідання із викликом сторін.

Крім того, через канцелярію суду також надійшла заява представника Відповідача-2 про зловживання Позивачем процесуальними правами та вжиття заходів для запобігання цьому, скасування заходів забезпечення позову (провадження № 2-зз/201/104/2018), та про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва (вхід. №31141 від 22.10.2018), а від позивача - заяви про виправлення описок №2 (вхід №30918 від 18.10.2018 провадження № 2-во/201/102/2018), №3 (вхід №31125 від 19.10.2018 провадження № 2-во/201/104/2018), у яких він просить вказати в ухвалі про забезпечення позову стягувача та боржників із зазначенням їх адрес, які передані судді до розгляду 22.10.2018.

В судове засідання сторони не зявилися про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, від представника Відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, наполягає на задоволенні поданих ним заяв, проти задоволення заяв, поданих Позивачем заперечував.

Дослідивши подані документи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даному випадку судом встановлено, що ухвалами слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва по справі № 752/19045/17 було накладено арешти у кримінальному провадженні №0001043 на низку обєктів нерухомого майна, розташованого у м. Києві та деяких областях, серед яких і будівля автосалону літ.А-2, загальною площею 3193,5 кв.м., реєстраційний номер майна 01 за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд 20 (що знаходиться у Соборному районі м. Дніпра і відноситься до юрисдикції Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська), та передано їх в управління Національному агентству з метою забезпечення їх збереження та збереження їхньої економічної вартості, яке уклало з ТОВ ЖК Воздвиженка відповідні правочини договори з управління майном, за якими ці обєкти передані останньому в управління.

Натомість, зацікавленими особами вжито низку заходів щодо унеможливлення виконання цих правочинів шляхом подання однотипних позовів про визнання договорів з управління майном недійсними до судів різних юрисдикцій, у тому числі й до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та забезпечення позовів шляхом, аналогічним вищезгаданому, вжитим ухвалою суду у даній справі.

Однак, таку інформацію позивач у своєму позові та в заяві про забезпечення позову, не навів.

Водночас, як стало відомо від сторони Відповідача-2 вже після відкриття провадження у справі та винесення ухвали про забезпечення позову у даній справі, суди різних юрисдикцій вже неодноразово зазначали, що Заявники у подібних справах, що містять вимоги, спрямовані на унеможливлення виконання договорів з управління зазначеним майном ТОВ ЖК Воздвиженка, звертаються до неналежних судів та/або з необґрунтованими заявами, зокрема, до такого висновку дійшов Апеляційний суд міста Києва у справі №761/19624/18 (ухвала від 10.07.2018 року), Київський апеляційний адміністративний суд у справі № 826/8466/18 (постанова від 16.08.2018 року).

За таких умов, дії зацікавлених осіб, серед яких, як вбачається з наданих матеріалів, опинився і позивач у даній справі, містять певні ознаки зловживання процесуальними правами, адже спір щодо законності договорів про управління нерухомим майном, укладені між Відповідчем-1 та Відповідачем-2 хоча й зачіпає інтереси Позивача у даній справі, як орендаря приміщення у м. Дніпрі за вказаною адресою, натомість ці договори, як зясувалося, не обмежуються нерухомим майном, розташованим у Соборному районі м. Дніпра, який юрисдикційно відноситься до компетенції Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. Більша частина нерухомого майна за цими договорами знаходиться поза межами Соборного району м. Дніпра, а відтак, в силу ч.1 ст.30 ЦПК України, дана справа є непідсудною Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська та підлягає передачі до Шевченківського районного суду м. Києва. З цього ж випливає й необхідність скасування вжитих заходів забезпечення позову, оскільки, як зясувалося, вони стосуються не тільки майна за вищевказаною адресою у м. Дніпрі, до якого має відношення позивач, як його орендар, але й іншого нерухомого майна, більша частина якого знаходиться поза межами Соборного району м. Дніпра, та до якого Позивач не має ніякого відношення, у звязку з чим в задоволенні заяв ОСОБА_1 про виправлення описки №2 від 18.10.2018 та №3 від 19.10.2018 має бути відмовлено.

Доходячи до такого висновку, суд виходить з положень ч.4 ст.44 ЦПК України, відповідно до якої суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно ж до ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

В той же час, при наданні оцінки доводам представника Відповідача-2 щодо повернення позовної заяви, слід виходити з наступного.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовна заява повертається у разі, якщо до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

При цьому слід мати на увазі, що на момент прийняття відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, за відсутності інших підстав, передбачених в ч.4 ст.185 ЦПК, суд не має права постановити ухвалу про повернення позовної заяви на підставі п.6 ч.4 ст.185 ЦПК України, оскільки, не маючи доступу безпосередньо до тексту позовних заяв по інших справах, достеменно не може встановити, чи вже подані позови по інших справах позивачами з тим же предметом і на однакових підставах, окрім випадків, коли така аналогічна позовна заява (з відміткою цього ж суду про її надходження до суду) або її належним чином завірена копія не будуть надані суду до винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

За таких умов, заява про повернення позовної заяви не може бути задоволена.

Не підлягає задоволенню й заява представника Відповідача-2 про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки в даному випадку відсутні підстави для прийняття такого рішення, визначені ч.1 ст.257 ЦПК України.

Такий висновок узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява №23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Статтею 261 ЦПК України унормовано наступне:

1.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

2. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.30, 31, 44, 158, 185, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скасувати заходи забезпечення позову у даній справі, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018;

В задоволенні заяв ОСОБА_1 про виправлення описки №2 від 18.10.2018 та №3 від 19.10.2018 - відмовити;

В задоволенні заяв представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс Воздвиженка» про повернення позовної заяви та про залишення її без розгляду відмовити;

Справу передати за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку лише щодо скасування заходів забезпечення позову та передачі справи за підсудністю. В іншій частині заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев