Справа № 570/5453/17
Номер провадження 2/570/539/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

1.Стислий виклад позиції позивача щодо заявлених вимог.

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до Рівненського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.08.1986 р. під час шлюбу народилися доньки Ірина, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Валентина, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають з позивачем. З 2011 року по даний час вони з відповідачем проживають окремо. Вона з доньками та внуками проживає в будинку її батьків по вул.Тиха, буд.65 в с.Велика Омеляна. Відповідач проживає окремо з іншою жінкою і їхньому спільному будинку по вул. Музиківська, буд.34 в с.Велика Омеляна.

Проживаючи однією сімєю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти ними було набуто спільне майно. За період шлюбу вони збудували для сімї житловий будинок, що є предметом спору, право власності на який зареєстровано за відповідачем. За період шлюбу вони спільно будували будинок, здійснили капітальний зовнішній та внутрішній ремонти. Придбали сучасні меблі, побутову техніку, інструменти для проведення ремонтних робіт та обслуговування будинку і території. Також придбали автомобіль НОМЕР_1 та трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2.

На даний час відповідач ОСОБА_4 ставить нездоланні перешкоди для користування спільним майном, перешкоджає їй проживати в спільному будинку, де знаходиться все перераховане майно. Мирно розділити спільно нажите майно відповідач відмовляється, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду щодо поділу майна, набутого у шлюбі, а саме:

-Житловий будинок за адресою: вул.Музиківська, буд.34. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської обл., вартість 387 300 грн.;

-Трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 60 000 грн.;

-Автомобіль АЗЛК 2140 д.н.з. НОМЕР_3 вартістю 34710 грн.;

-ОСОБА_5 модель МХМ 1833-33 №, вартістю 3500 грн.;

-Меблі «Спальня», вартістю 4000 грн.

-Меблі «Кухня» вартістю 5000 грн.

-Шафа купе вартістю 5000 грн.

-Телевізор LG, вартістю 3000 грн.,

-Диван вартістю 4500 грн.,

-Бетономішалка вартістю 2600 грн.

Оскільки майно набуте ними з відповідачем в період шлюбу, то воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Позивач бажає поділити майно у такий спосіб:

-Визнати за нею ? ідеальної частки у житловому будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Музиківська, буд.34 ,с.Велика Омеляна Рівненського р-ну, Рівненськї обл., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя;

-Визнати за нею право особистої приватної власності на Трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2, припинивши право спільної сумісної власності на це майно;

-Визнати за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1, ОСОБА_5 модель МХМ 1833-33 №, Меблі «Спальня», Меблі «Кухня», шафа купе, телевізор LG, диван, бетономішалка, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Вказує, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягнення згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідність взаємної згоди на розпорядження майном, що є обєктом права їх спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63 та ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Мирно розділити спільно нажите майно відповідач відмовляється, і вона змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити. Крім того, позивач пояснила, що вони з відповідачем проживали останні роки подружнього життя час-від-часу окремо, а вже протягом останніх трьох років не живуть разом взагалі. У березні 2018 року їх шлюб з відповідачем за його позовом Рівненським районним судом було розірвано. Пояснює, що усі покращення житлового будинку за адресою вул.Тиха, буд.65 с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області були здійснені за рухунок коштів та будівельних матеріалів її матері. Автомобіль АЗЛК був куплений за весільні кошти у 1988 році, зокрема її мати продала корову. Відповідач не дає можливості користуватися житловим будинком, оскільки забрав ключі від нього, агресивно себе поводить, не пускає її туди жити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_6 про розгляд справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Відповідач в судові засідання не зявився. Неодноразово представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач подав письмову заяву в порядку ст.182 ЦПК України, згідно якої вказує, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач не надала суду будь-яких доказів щодо джерела набуття коштів, за які було придбане спірне майно. В період шлюбу вони з позивачем з 1986 по 2010 р.р. проживали в будинку батьків позивача за адресою: вул. Тиха, 65 в с.В.Омеляна. За це час він власними силами побудував гараж, веранду, хлів, а також підключив до будинку водопровід та газопровід, а тому ті копії накладних, які позивач долучає до позову були використані саме по вул. Тиха, 65 але ніяк по вул. Музиківська, 34. Ними дійсно були в період спільного проживання придбано меблі, диван, побутову техніку та інше, яке вони використовували у побуті. Але це майно так і залишилося в цьому житловому будинку, де по теперішній час і використовується позивачем. Вказує, що позивач до позову не надала доказів джерела набуття коштів, за які придбавалось спірне майно, доказів, що спірний будинок був побудований за спільні кошти подружжя; доказів того, що спірний будинок був побудований в той час, коли подружжя вело спільне господарство; доказів участі позивача у будівництві спірного будинку; доказів участі позивача щодо вчинення юридично значимих дій по веденню будинку в експлуатацію; доказів вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірним будинком; доказів відмови добровільного поділу майна.

Автомобіль АЗЛК 2140 д.н.з. 069 78 РВ був куплений його матірю у 1988 році за її власні кошти і подарований йому, про що достеменно відомо позивачу.

Колісний трактор МТЗ-80 д.н.з. НОМЕР_4 не є спільним майном подружжя, оскільки використовувався не для потреб сімї, а є річчю індивідуального користування та був придбаний ним особисто за рахунок майнових сертифікатів КСП «Омеляна». Крім того, вказує, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, тому суд був зобовязаний залишити позовну без руху для надання можливості позивачу усунути недоліки. У звязку з цим він позбавлений права на захист та реалізацію своїх процесуальних прав, передбачених ст..49 ЦПК України, оскільки відзив на позовну заяву можна подати лише тоді, коли позовна заява буде відповідати вимогам ЦПК України у новій редакції і так само відповідач був позбавлений подати зустрічний позов з тих самих підстав.

2.Заяви, клопотання.

11.12.2017 р. позивач подала заяву про забезпечення позову; 21.12.2017 р. позивач подала заяви про виклик та допит свідків, витребування доказів.

11.01.2018 р., 06.03.2018 р., 16.05.2018 р., 12.07.2018 р. представник відповідача адвокат ОСОБА_6 подав заяви про відкладення розгляду справи.

29.03.2018 р. представник відповідача у підготовчому засіданні заявив усне клопотання про продовження строку для надання відзиву.

3.Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду в особі судді Гладишевої Х.В. від 11.12.2017 р. було задоволено клопотання про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок, трактор, автомобіль.

Ухвалою суду в особі судді Гладишевої Х.В. 12.12.2017 р. було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду в особі судді Гнатущенко Ю.В. від 30.01.2018 р. було прийнято до розгляду вказану справу та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.03.2018 р. усну заяву представника відповідача адвоката ОСОБА_6 про продовження строку на надання відзиву залишено без розгляду, яка отримана відповідачем 06.04.2018р. та його представником 04.04.2018р.; витребувано інформацію та технічну документацію на автомобіль, вирішено клопотання про допит свідків.

4.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.08.1986 року (а.с. 10), який розірвано згідно рішенням Рівненського районного суду у березні 2018 році, що сторонами не заперечується.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Велика Омеляна , вул. Музиківська, будинок 34 зареєстровано 19.10.2010 р. за відповідачем ОСОБА_4 М,Є., тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2 (а.с.11). Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 25.06.2010 р. КП РОБТІ вартість будинку складає 387 300 грн., що сторонами фактично не оспорюється.

Отже, право власності на збудований спірний жилий будинок виникло з часу його реєстрації, тобто з 2010 року і за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) при вирішенні спору необхідно застосовувати норми СК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що спірний будинок вони почали будувати з 1991 року, про що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Крім того, свідки вказали, що за період перебування у шлюбі подружжя набуло автомобіль, комбайн, трактор; позивач позичала гроші на будівництво будинку, які потім разом з відповідачем віддавали. На початок будівництва відповідач був звільнений з колгоспу, а позивач працювала на двох роботах. Їх родина тримала домашню худобу, яку продавали, а за отримані кошти будували спірний будинок. В цей час їх сімя проживала у батьківській хаті позивача по вул.Тиха, 65 в с.Велика Омеляна Рівненського району. Крім того, позивач та свідок ОСОБА_7 в суді пояснили, що дочка сторін Ірина скаржилася, що відповідач взяв у неї гроші аби купити меблі в новий (спірний) будинок. Сторони протягом останніх семи років проживали періодично окремо. Свідок ОСОБА_8 дав аналогічні показання.

Достовірних та належних доказів, що будівництво спірного нерухомого майна було здійснено за особисті кошти відповідача у справі не здобуто, зокрема копії квитанцій на придбання будівельних матеріалів, не містять даних про відповідача як покупця, та відсутні докази використання придбаних матеріалів та знарядь для поліпшення спірного житлового будинку.

5. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи із зазначенням норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Отже, спільним майном подружжя є будинок за адресою: вул.Музиківська, 34, с.Велика Омеляна, Рівненського району Рівненської області, автомобіль НОМЕР_1 та трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2, інші рухомі речі: холодильник ОСОБА_8 модель МХМ 1833-33 №, вартістю 3500 грн., меблі «Спальня», вартістю 4000 грн., меблі «Кухня» вартістю 5000 грн., шафа купе вартістю 5000 грн., телевізор LG, вартістю 3000 грн., диван вартістю 4500 грн., бетономішалка вартістю 2600 грн.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

При цьому в разі невчинення сторонами дій направлених на надання згоди присудження грошової компенсації та не внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (пункт 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя").

Отже, законодавство передбачає певні способи поділу судом майна подружжя.

Відповідно до статті 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

Суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (частини друга, четверта, п'ята статті 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей.

Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об'єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість.

Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

Під час розгляду справи заперечень з приводу вартості спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, про яку вказала позивач, до суду не подано.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 07 вересня 2016 року N 6-801цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

На думку суду, відповідачем не представлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на час будівництва та реєстрації права власності на спірний будинок, сторони припинили шлюбні відносини.

Письмові пояснення відповідача про ненадання позивачем доказів про джерело набуття нею коштів, та участі у будівництві, що заперечує позивач, не можуть бути належним доказом спростовування заявлених вимог.

Немає правових підстав не вважати, що спірний житловий будинок не є спільним майном подружжя.

Крім того, що стосується автомобіля НОМЕР_1, то в суді позивач пояснила, що вказане авто було придбане ними в 1988 році за гроші подаровані їм на весілля.

Що стосується трактора МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2, то судом взято до уваги пояснення позивача про те, що під час розпаювання колгоспу вони з відповідачем отримали два трактори МТЗ-80, 1987 року випуску д.н.з. 069-78РА та МТЗ-80, 1983 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 та комбайн за майнові сертифікати з доплатою 18 000 грн., про що фактично підтвердили в суді свідки, та вказував у письмових запереченнях відповідач. Однак сторонами належних та достовірних доказів щодо вказаної обставини до суду не надано. Позивач пояснює, що відповідач відчужив один з тракторів МТЗ-80, д.н.з. НОМЕР_5, однак вона будь-яких вимог щодо відчуженого майна не заявляла. В суді позивач та свідки вказали перебування спірного трактора у володінні відповідача, який ним фактично користується.

Щодо іншого рухомого майна, а саме: холодильника ОСОБА_8 модель МХМ 1833-33 №, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор LG, диван, бетономішалка, то слід зауважити, що його наявність сторонами не оспорюється, а навпаки підтверджено, зокрема показаннями свідків та самого відповідача у його письмових запереченнях.

Ураховуючи, що спірні будинок, транспортні засоби та інше рухоме майно, були придбані у період шлюбу сторін, тому наявність презумпції спільної сумісної власності подружжя на таке майно, яка повинна бути спростована тим з подружжя, хто її заперечує.

На думку суду, належних та допустимих доказів відповідачем спростування режиму спірного майна, яке підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя, до суду не подано.

Отже, як було зазначено, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов'язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

Крім того, слід зазначити щодо предмету спору, а саме п.4 позовної заяви щодо визнання за позивачем права особистої приватної власності на трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2, та п.5 позовної заяви щодо визнання за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1, та інші рухомі речі меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор LG, диван, бетономішалка, а саме предмет спору - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Проте, поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На думку суду, у звязку з відсутністю спору щодо вартості майна, яка вказана у позові, та, зважаючи на фактичне користування відповідачем трактором МТЗ 80 д.г.з. 069-78 РА, про що в суді ствердили свідки та сама позивач, суд виходячи з положень статті 2 ЦПК України, вважає за доцільне визнати за позивачем право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1 та інші рухомі речі холодильник ОСОБА_8 модель МХМ 1833-33 №, меблі «Спальня», меблі «Кухня», шафа купе, телевізор LG, диван, бетономішалку.

Відповідно за відповідачем визнати право особистої приватної власності на трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2.

На думку суду, такий розподіл спільного сумісного майна подружжя буде справедливим та відповідатиме інтересам сторін. Задля неможливості заперечень відповідача щодо позбавлення його засобів для отримання коштів на проживання.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - задоволити частково.

Поділити спільне майно подружжя, яке є об"єктом спільної сумісної власності.

Визнати ідеальні частки у спільному майні ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7) а саме: у житловому будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вул.Музиківська, буд.34, с.Велика Омеляна Рівненського р-ну, Рівненськї обл., та складається з житлового будинку "А-1" (загальною площею 101,7 кв.м.), вбиральні "Б", виділивши по 1/2 частині вказаного майна за кожним з них, та припинити їхнє право спільної сумісної власності на цей будинок.

Визнати за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1, холодильник ОСОБА_8 модель МХМ 1833-33 №, Меблі «Спальня», Меблі «Кухня», шафа купе, телевізор LG, диван, бетономішалка, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Визнати за ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7) право особистої приватної власності на Трактор МТЗ 80 д.н.з. НОМЕР_2, припинивши право спільної сумісної власності на це майно.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6) сплачений нею судовий збір у розмірі 2536 (дві тисячі п"ятсот тридцять шість) гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6), зареєстрвоана за адресою: вул.Тиха, буд. 65, с.Велика Омеляна, Рівненського району Рівненської області.

Відповдіач ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_7), зареєстрвоаний за адресою: с.Велика Омеляна, вул.Музиківська, 34.

Повне судове рішення складено 14.09.2018 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.