Справа № 307/1555/18
Провадження № 2/307/1013/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Панчишин В.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Біловарська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, по вул. Борканюка, в с. Біловарці.

Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок № 25, по вул. Борканюка, в с. Біловарці.

Після реєстрації шлюбу з відповідачем, вони почали проживати у вищевказаному будинку.

Так як подружнє життя не склалося, то з 2006 року вони почали жити окремо. Відповідач почав проживати у своєї матері в с. Добрянське, по вул. Садова, № 2.

27.04.2007 р. шлюб між ними було розірвано.

Реєстрація відповідача у її будинку порушує її майнові та житлові права та право власності на володіння, розпорядження та користування належним їй житловим будинком.

Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підримує та просить їх зхадовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Біловарської сільської ради у судове засідання не зявилися та не повідомили суду прични неявки. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи суд встановив, що 20.09.2002 р. було подаровано житловий будинок № 25, по вул. Борканюка, в с. Біловарці, ОСОБА_3

Відповідно до відмітки на вказаному договорі житловий будинок належить позивачці в цілому.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення.

27.04.2007 р. шлюб між ОСОБА_2 та Гоничар (прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_1) Н.В. розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу за актовим записом 131.

Відповідно до довідки Біловарської сільської ради № 162/02-13 від 04.05.2018 р. та акту обстеження матеріально побутових умов від 04.05.2018 р. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає у будинку за адресою с. Біловарці, вул. Борканюка 25, з 2006 року.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира, що передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач більше 10 років не проживає у належному позивачці житловому будинку № 25, по вул. Борканюка, у с. Біловарці, та будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даному будинку не наведено, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в будинку, що належить позивачці.

Відповідач не зявився в судове засідання та не надав ніяких доказів неможливості проживання у будинку через неналежну поведінку позивачки, або про свою відсутність з поважних причин.

За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Тому, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 391, 405 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (інші відомості відсутні), таким, що втратив право на користування житловим будинком № 25, по вул. Борканюка, в с. Біловарці, Тячівського району Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сімсот чотири гривні 80 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 13.09.2018 року.

Головуючий: Гримут В.І.