Провадження № 2-н/127/885/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2018 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Луценко Л.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся заявник (стягувач) ОСОБА_1 із заявою до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а саме: на утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Вивчивши матеріали заяви, дослідивши наявні у останній докази, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних міркувань.

Статтею 160 СК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п.п.4, 5 ч.1 ст.161 ЦПК України, які кореспондуються із ч.5 ст.183, ч.3 ст.184 СК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вищезазначені норми закону, які передбачають право того із батьків або інших законних представників дитини, разом із якими проживає дитина, на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, узгоджується із мінімальним розміром аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного ч.2 ст.182 СК України, а також обовязком батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначеного ст.180 СК України.

В той час, як частина 1 статті 199 СК України визначає обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям у випадках, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»):

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання;

3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі;

4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Більше того, частина 1 статті 200 СК України визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, який може бути визначений у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

А тому, вимоги заявника (стягувача) про стягнення на його утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання, є не коректними та такими, що не відповідають вимогам статті 161 ЦПК України, оскільки, на думку суду, обставини, зазначені у п.п.4, 5 ч.1 ст.161 ЦПК України, стосуються саме вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та не відносяться до вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Згідно п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

Згідно ч.2 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.161, 165, 166, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 04.01.2018 року.

Суддя: