АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 760/852/17

провадження № 22-ц/796/6210/2018

06 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Дуці В.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року у складі судді Кізюн Л.І.,

встановив:

18.01.2017 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/2 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення сином повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 11 жовтня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, а на її прохання про матеріальну допомогу не звертає уваги. Останній знаходиться у працездатному віці, має постійне місце роботи, на утриманні інших осіб не має, а тому має можливість і зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 січня 2017 року по 31 липня 2017 року, а з 01 серпня 2017 року до повноліття дитини - у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_3, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, а саме стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2 аліменти на їх спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/15 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Свої доводи мотивує тим, що в своєму листі від 16.03.2017 р. позивач повідомляла відповідача, що розмір щомісячних витрат на утримання їх сина становить близько 3 500 грн., а в листі від 25.05.2017 р. - 5 800 грн. Отже, сама позивач визначила і обчислила, що місячні витрати на утримання спільного сина становлять близько 6000 грн.

Зазначив, що закон чітко визначає рівність обов'язків обох батьків щодо їх дитини. Отже, сума коштів, які сама позивач визначає як необхідні для утримання дитини, підлягає поділу навпіл, за умови, що обидві сторони мають фінансову можливість утримувати дитину. З урахуванням середньомісячного доходу сторін, останні можуть сплачувати по 3000 грн. на утримання спільного сина.

Звертає увагу суду на неприпустимість мислення, що дитина проживає з одним з батьків, а інший повинен повністю її забезпечувати.

Стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/10 або 1/15 частини буде достатнім для виконання відповідачем свого батьківського обов'язку по утриманню дитини.

Оскаржуване судове рішення не містить будь-яких мотивів щодо присудження аліментів саме у розмірі 1/4 частини та не взяття до уваги аргументів відповідача.

При цьому висновок суду про стягнення аліментів до 31.07.2017 р. у сумі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 01.08.2018 р. - не менше 50% не ґрунтується на законі.

З огляду на те, що відповідно до ст.179 СК України власником аліментів є дитина, аліменти сплачуються на ім'я одного з батьків, а не на його користь, як це вказано в оскаржуваному рішенні.

Також зазначив, що справу було розглянуто неповноважним складом суду.

Так, 12.02.2018 стороною відповідача було заявлено відвід головуючому судді Кізюн Л.І. При цьому суддя Коробенко С.В. не мав ніяких законних підстав вирішувати питання про відвід, який був заявлений судді Кізюн Л.І. Тому суддя Кізюн Л.І. не мала права продовжувати розгляд справи, оскільки питання про її відвід не було вирішено у спосіб, передбачений законом.

Крім того, сторона відповідача не була повідомлена належним чином про час і дату розгляду справу, що згідно з п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зазначила, що 16.03.2017 року та 25.06.2017 року позивач надсилала на ім'я відповідача листи, де вказувала суми, які вона фактично витрачала на дитину, що перебувала на її повному утриманні, враховуючи розмір її заробітної плати. Остання не зазначала, що ця сума є достатньою для забезпечення та утримання сина, це просто були кошти, які позивач реально витрачала на дитину. Відповідач визнав, що починаючи з середини січня 2017 р. по кінець липня 2017 р. він не приймав участі в утриманні свого сина. Одночасно позивач зазначала про необхідність додаткових занять для дитини (англійська мова та басейн), які вона фінансово не може оплатити.

Також зазначила, що позивач та члени її сім'ї взяли на себе більшу частину обов'язків по утриманню та розвитку дитини - крім обов'язкової шкільної програми син відповідача три рази на тиждень відвідує гурток «Творча майстерня», два рази на тиждень - секцію з тхеквандо. Визначений судом розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Протягом розгляду справи сторона відповідача свідомо зловживала процесуальними правами, судові засідання чотири рази було відкладено/оголошено перерву за клопотанням відповідача чи його представника, а також для надання часу для подання заяви про відвід, що свідчить про забезпечення судом рівності прав учасників щодо здійснення їх процесуальних прав і обов'язків.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав. Представник позивача - ОСОБА_6 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ &q? в;Про судоустрій і статус суддів&q? &; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України ( далі - СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2002 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2017 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову - у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, стану здоров'я та матеріального становища сторін.

Розглянувши справу у відсутність відповідача та його уповноваженого представника, суд першої інстанції виходив з того, що останні брали участь в судовому засіданні, надавали письмові заперечення, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки останній зроблено з порушенням норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, у судовому засіданні 18 квітня 2018 року було оголошено перерву у зв'язку з поданням заяви про відвід судді Кізюн Л.І. (а.с.149-151), а 23 квітня 2018 року - справу призначено до судового розгляду на 07 травня 2018 року 16.30 год. (а.с.164).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача або його уповноваженого представника про судове засідання 07 травня 2018 року .

Повернення судової повістки до суду без вручення за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 170) не є належним доказом повідомлення особи про судове засідання.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про судове засідання, є обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо не зазначення в оскаржуваному судовому рішенні мотивів відхилення аргументів, викладених відповідачем у запереченні на позов, а також щодо помилкового стягнення аліментів у сумі, не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 31.07.2017 р.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним складом суду.

Та обставина, що матеріалами справи не спростовуються обґрунтовані сумніви представника відповідача щодо допущених порушень при визначенні у порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, що розглянув справу про відвід судді Кізюн Л.І., не свідчить про неповноважність складу суду, який розглянув справу по суті.

Підстави, з яких було заявлено відвід головуючому у справі судді, не свідчать про існування обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді та не можуть бути визнані судом апеляційною інстанції обґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням допущених порушень норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів дійшла висновку, що аліменти підлягають стягненню з відповідача на ім'я позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ст.8 Закону України &qu5p;Про охорону дитинства&qu s; кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Судом встановлено, що матеріальне становище відповідача, його стан здоров'я дозволяють нести витрати на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітної плати, що забезпечить право дитини на достатній життєвий рівень.

Як вбачається з довідки ТОВ &qu5p;АББ Лтд&qud:; від 22.03.2017 р.№260, ОСОБА_3 працює у вказаному товаристві з 16.03.2011 р., займає посаду начальника підрозділу системи інтеграції. Дохід за період з 01.03.2016 р. по 28.02.2017 р. склав 535 278,37 грн., середньомісячний дохід - 44 606,53 грн. (а.с.44).

Відповідно до довідки ТОВ &quon;АББ Лтд&qut;; від 14.11.2017 р.№1164, ОСОБА_3 працює у вказаному товаристві з 16.03.2011 р., займає посаду начальника підрозділу системи інтеграції. Сукупний дохід до вирахування податків за період з 01.11.2016 р. по 31.10.2017 р. склав 544 601,86 грн., середньомісячний дохід - 45 383,49 грн. (а.с.83).

Відповідно до довідки Національного медичного університету від 07.06.2017 р. №120/5-572, ОСОБА_2 займає посаду асистент, канд. наук, загальна сума доходу за період грудень 2016 - травень 2017, без урахування податків та військового збору, становить 67 626,73 грн. (а.с. 54).

Рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, існування перешкод у одного з батьків у спілкуванні з дитиною, наявність у матері дитини самостійного доходу, який дає останній можливість утримувати свою дитину, не можуть слугувати достатніми підставами для визначення частки на утримання дитини у меншому розмірі, ніж встановлено судом.

При цьому чинним законодавством України не передбачено, що при визначенні розміру частки аліментів судом повинно бути враховано, який розмір у грошовому виразі така частка буде складати.

З огляду на те, що дохід відповідача визначено без урахування податків та обов'язкових платежів, розмір заробітної плати позивача щомісяця суттєво відрізняється та не є сталим, враховуючи відвідування дитиною гуртків, потребу останньої у відвідуванні басейну, заняттях у спортивних секціях, стягнення аліментів у розмірі 1/15 частини не відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Доводи відповідача про те, що позивач визначила місячні витрати на утримання їх сина у розмірі близько 6000 грн. на місяць спростовуються як змістом листів, на які посилається відповідач (а.с.26,80), так і поясненнями позивача в тій частині, що у вказаних листах зазначались лише реальні витрати, враховуючи розмір її заробітної плати, які не є достатніми для забезпечення та утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не довів, що у зв'язку з залишенням квартири позивача, в якій він проживав до січня 2017 року, він змушений нести витрати на облаштування іншого житла, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж 1/15 частина.

Є необґрунтованими також доводи відповідача про перебування на його утриманні непрацездатного батька - ОСОБА_7 (а.с.33-35).

Відповідно до довідки Управління ПФУ у місті Біла Церква від 23 лютого 2017 р. №1039/02, батько відповідача - ОСОБА_7, що проживає у АДРЕСА_2, отримує пенсію за віком у розмірі 1823,26 грн. (а.с.40).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.08.2017 р., батько відповідача - ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2017 р. набув у власність квартиру, що складається з 3 кімнат та розташована в АДРЕСА_1 (а.с.78).

Доказів існування інших обставин, що мають істотне значення для врахування судом при визначенні розміру аліментів, матеріали справи не містять.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягувати з ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3, на ім'я ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_4, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: