УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2018 року

м. Київ

справа № 523/13837/16-ц

провадження № 61-161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В.П., Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та постанову державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що виконавець прийняв до виконання виконавчий лист з пропуском встановленого строку пред'явлення документів до виконання, тоді як повинен був винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, в зв'язку з чим його дії є протиправними, а постанова незаконною. Оскільки оскаржувану постанову ОСОБА_4 отримав лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, тому просив поновити строк для звернення зі скаргою.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_5 по прийняттю постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2015 року (ВП № 4818) про примусове виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси, визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 липня 2015 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року, поновлено ОСОБА_4 строк для подання скарги на дії та постанову державного виконавця. Скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати скаргу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За змістом пункту 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV зі змінами на час прийняття постанови) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до вимог частин першоїстатті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV зі змінами на час прийняття постанови) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги, встановивши, що строк переривався у зв'язку поверненням його державним виконавцем стягувачу, дійшли правильного висновку про те, що стягувач звернувся в межах строку пред'явлення виконавчого документа до виконання на підставі пункту 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV зі змінами на час прийняття постанови) та не позбавлений права на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання в межах строку.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та постанову державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В.П. Курило

М.Є. Червинська