Справа № 653/1130/17
Провадження № 2/653/168/18
РІШЕННЯ

іменем України

"31" серпня 2018 р. м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіна О.П.,

при секретарі Пшенична В.М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, - Державний нотаріус Генічеської державної нотаріальної контори, про встановлення нікчемності заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа, - Державний нотаріус Генічеської державної нотаріальної контори, про встановлення нікчемності заповіту, в якому посилається на те, що він є сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2.

25.10.2016 року ОСОБА_3 помер. Після смерті батька він, як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В подальшому йому стало відомо, що за життя батько склав заповіт, яким належну йому частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою: м. Генічеськ, вул. Соборна (Воровського), буд. 214 заповідав його сестрі по матері, ОСОБА_2 Зі слів відповідача йому також стало відомо, що під час оформлення заповіту у нотаріуса підпис на заповіті було здійснено іншою особою. Вважає, що посвідчений державним нотаріусом заповіт підписаний за батька іншою особою є нікчемним у звязку з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки ніколи не існувало обставин, які б за життя його батька завадили б йому особисто підписувати документи за наявності в нього дійсної волі на таке підписання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтвердили зазначені у позові обставини. Просять суд постановити рішення, яким встановити, що заповіт підписаний ОСОБА_5 від імені ОСОБА_3 та посвідчений 31.03.2016 року державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори, є нікчемним. Також позивач в суді пояснив, що батько завжди казав, що будинок у спадщину залишить йому, це не рідна дочка батька, тому він не міг скласти заповіт на сестру. Пояснює, що припускає, що батька взагалі у нотаріуса не було так як той пересувався важко, також підпис іншої особи на заповіті свідчить, що це все підроблено. Свідки, що були при складенні заповіту ніколи з батьком не спілкувались. Батько не скаржився на вади зору, все це підроблено.

ОСОБА_2, та її представник ОСОБА_6 позов не визнали, вважають його безпідставним, оскільки в судовому засіданні Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про неправомірність дій нотаріуса при посвідченні заповіту, внаслідок чого цей заповіт можна було б вважати нікчемним.

Вислухавши сторони, їх представників, державного нотаріуса, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 31.03.2016 року державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори в приміщенні нотаріальної контори було складено заповіт, згідно якого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на випадок його смерті зробив розпорядження, згідно якого належну йому частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, що знаходиться в м. Генічеську по вул. Соборній (Воровського) буд. 214 він заповідає ОСОБА_2

Як вказано в тексті заповіту, у звязку з тим, що ОСОБА_3 не може підписати заповіт власноручно, на його особисте прохання, в його та нотаріуса присутності, текс заповіту підписала ОСОБА_5 в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Не погоджуючись з діями нотаріуса, позивач і його представник вказують на те, що ОСОБА_3 за станом здоровя міг самостійно підписати будь який документ, в тому числі і заповіт, а тому нотаріус безпідставно залучив до його підписання іншу особу, а також свідків. При цьому, позивач не заперечує, що протягом усього життя і до самої смерті, батько психічними захворюваннями не страждав, розумів значення своїх дій, міг керувати ними, але через захворювання ніг погано пересувався та не зовсім чітко міг говорити.

Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦКУ нікчемним є заповіт, складений особою, яка не мала права на це майно, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (ст. ст. 1247, 1248 ЦК України).

Відповідно до приписів ч. 1 та 2 ст. 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менше як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Як вбачається з тексту заповіту, необхідність його підписання іншою особою було обумовлено особистим проханням самого заповідача, що було спричинено станом його здоровя.

Допитана судовому засіданні нотаріус ОСОБА_9 пояснила, крім підпису на самому заповіті, заповідач зобовязаний був власноручно написати речення, що заповіт ним прочитано та викладені у ньому відомості відповідають дійсності. Саме написання власноручно такого тексту і викликало труднощі у ОСОБА_3, про що він повідомив, тому і було задоволено його особисте прохання про залучення свідків та особи, яка б за нього здійснила необхідний запис та підписала заповіт. Заповідач був адекватний, вона йому розяснювала суть дій, які він вчиняє, все він розумів та надав згоду. Пояснила, що всі нотаріальні дії в даному випадку вчинялись не заздалегідь, як пояснює позивач, а в той день коли звернувся заповідач, вона зясувала його волю, підготувала текст заповіту, свідки та ще одна особа ознайомились, підписали, про що надав згоду особисто заповідач. ОСОБА_3 був в силу свого віку слабким, важко пересувався, але ясно розумів всі дії, відповідав.

Допитані в суді свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили, що знали ОСОБА_3 він важко пересувався, були проблеми з ногами, але спілкувався без будь яких ознак порушень розуму.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є керуючим відділенням банку в якому обслуговувався ОСОБА_3, на отримання пенсії був потрібен його особистий підпис, на звернення родичів працівники банку приїжджали до нього до дому надавали пенсію, про що він особисто розписався, йому було важко, але підпис поставив.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5 пояснили, що були свідками при підписанні заповіту, нотаріус особисто зясовувала у ОСОБА_3 його волю, склала письмовий текст, який підписала за ОСОБА_3 ОСОБА_5, а вони завірили це. Приїхали туди на машині, допомагали ОСОБА_3 піднятись на другий поверх, ОСОБА_2(відповідача) при складенні та підписанні заповіту не було, вона чекала в машині.

З показань свідків, які були допитані в судовому засіданні однозначно слідує висновок про те, що ОСОБА_3 був психічно здоровою людиною. Жоден із свідків не заявив про сумніви щодо його психічного здоровя. При цьому, всі свідки заявляли, що загальний стан його здоровя давав привід стверджувати, що заповідач був хворою людиною, що було обумовлено, як його віком так труднощами в пересуванні через хворобу ніг.

Відповідно до п.4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 N 9

Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - 4. Судам відповідно до статті 215 ЦК ( 435-15 ) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

В даному випадку прямих порушень норм ЦК України не встановлено при вчиненні дій щодо складення, підписання заповіту ОСОБА_3 він на момент складення був дієздатним, розумів свої дії, був власником майна, щодо якого вчинив розпорядження, нотаріальна фома такого правочину додержана, також додержані всі вимоги ст. 203, 207 ЦК України. Посилання позивача та його адвоката на порушення норм ст.215,1257 ЦК України, що заповідач міг сам підписати, а залучення свідків не було необхідністю спростовується поясненнями свідків, нотаріуса та є припущенням та субєктивною думкою.

Відповідно до п. 17 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним.

Крім того позавач пояснює, що підписання такого запорвіту свідками свідчить про відсутність позивача у нотаріуса, що також спростовано поясненнями свідків та нотаріуса. .

Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії та нотаріального акта.

Оскарження нотаріальної дії може мати місце у випадку, якщо особа вважає її вчинення неправомірним або таким, що не відбулося. У такому разі предметом спору буде правомірність вчинення нотаріальної дії, питання про визнання її недійсною або невчиненою.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав відповідачем ОСОБА_14, не зважаючи на те, що вона не має ніякого відношення до нотаріальної дії, яку позивач вважає неправомірною, оскільки вона ніяким чином не впливала на дії нотаріуса при посвідченні заповіту. Жодних доказів того, що відповідач мала відношення до дій нотаріуса, які були повязані з посвідченням заповіту, суду надано не було і ці обставини, як вбачається зі змісту позову, не були предметом судового розгляду.

З матеріалів справи також вбачається, що звернення позивача до правоохоронних органів щодо наявності в діях нотаріуса ознак злочину при посвідченні заповіту, також не знайшло свого підтвердження.

Таким чином, з встановлених судом обставин слідує, що заповідач діяв свідомо, розумів значення своїх дій і міг керувати ними. Свідченням цього також є те, що заповідач особисто три рази зявлявся до нотаріальної контори для складання заповіту, що підтвердила нотаріус, вказавши, що була консультація заповідача, потім він переплутав день, коли його було записано, потім відбулось підписання заповіту. Його особисте прохання про підпис заповіту іншою особою в присутності свідків ніяким чином не вплинуло на його волевиявлення щодо розпорядженням належним йому майном, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Підписання заповіту за даних обставин іншою особою в присутності свідків не свідчить про порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Також пояснення позивача, що відповідач не є рідною дочкою заповідача та з цих підстав він не міг заповідати майно їй не грунтується на законі, відповідно до вимог ЦК України заповіт можна укласти на користь будь-якої фізичної, юридичної особи за волевиявленням заповідача. За таких обставин суд не вбачає підстав для встановлення заповіту нікчемним.

Керуючись ст..260, 264-266 ЦПК України, ст.. 16, 203, 209, 1216, 1217, 1223, 1234, 1236, 1247,1254,1256, 1257 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Державний нотаріус Генічеської державної нотаріальної контори, про встановлення нікчемності заповіту - відмовити.

У визнанні нікчемним заповіту від 31 березня 2016 року, складеним від імені ОСОБА_3, підписаним за його дорученням ОСОБА_15, посвідченим Державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 595 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області в термін 30 днів з дня оголошення рішення.

У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_16