Провадження № 6/522/784/18
УХВАЛА

11 вересня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси під головуванням судді Єршової Л.С., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у виконавчому провадженні АСВП№55347730,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду міста Одеси звернувся приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_3 з поданням, у якому просить дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у звязку з неможливістю виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом №522/26202/15 від 23.11.2017, виданого Приморським районним судом міста Одеси.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області ОСОБА_3 просив розглянути зазначене подання без його участі.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд прийшов до наступних висновків.

Суд встановив, що у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження АСВП№55347730 з виконання виконавчого листа №522/26202/15 від 23.11.2017, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 14 березня 2014 року у розмірі 30546 дол. США, що по курсу НБУ станом на 18 листопада 2015 року становило 726078,42 грн., а також витрат по оплаті судового збору у розмірі 2927,46 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 08.12.2017 року на підставі Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а також постановою від 24.01.2018 року було оголошено у розшук майно боржника, а саме: автомобіль Honda Legend 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" було розпочато примусове виконання рішення.

Державним виконавцем було вжито заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: до державних установ направлено запити щодо виявлення майна зареєстрованого за боржником та чи отримує він доходи. Коштів, іншого рухомого або нерухомого майна , належного боржникові, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача , приватним виконавцем виявлено не було.

Згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 18.12.2017 року боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином, оскільки майно і джерела доходів у боржника відсутні, виконавчий документ не виконано, що стало підставою для звернення приватного виконавця з вказаним поданням до суду.

Відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України).

Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, рішення суду є обов'язковим до виконання.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЦПК України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.п. 4, 13 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Таким чином, державний виконавець при виконанні виконавчих документів, виданих іншими органами (посадовими особами) щодо стягнення боргу, зобов'язаний керуватися нормами Закону України «Про виконавче провадження», зокрема звертати стягнення на майно боржника, в тому числі проводити опис й арешт майна боржника; у разі неможливості потрапити у жиле приміщення боржника ставити перед судом питання про постановлення вмотивованого судового рішення про примусове проникнення до житла боржника.

З урахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку, що надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника можливе лише за наявності беззаперечних доказів та підстав. В той же час, приватним виконавцем ОСОБА_1 таких доказів суду не надано, а саме: не надано підтвердження того, що боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, оскільки в самому поданні зазначено, що боржник ОСОБА_2 не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, поштовий конверт повернувся з повідомленням з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому у суду відсутні підстави вважати що боржник свідомо не виконує рішення суду.

Наведене виключає можливість задоволення даного подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-260, 353, 439 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у виконавчому провадженні АСВП№55347730, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області.

Суддя Л.С. Єршова