ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
22 жовтня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Соловей Г.В.,
з участю секретаря - Момот Л.С.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Фастівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що в 2008 році він став власником 9/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 згідно договору дарування частки житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Фастівського нотаріального округу. В іншій 1/10 частці житлового будинку ніхто не проживав. Крім того вказана частина будинку була в напівзруйнованому стані та потребувала ремонту. З часу отримання частини житлового будинку позивач постійно там проживає зі своєю сім"єю та ним бууло здійснено капітальний ремонт всього житлового будинку. Вважає, що більше десяти років відкрито, безперервно володіє 1/10 частини ввказаного будинку і просить визнати за ним право власності на дану частину за набувальною давністю.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2018 року дана справа призначена до розгляду у загальному позовному провадженні.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Заяв чи клопотань до суду не надали, про причини неявки суд не повідомили.
У визначений судом строк відзиву на позовну заяву до суду відповідачами надано не було.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При розгляді справи судом встановлено, що позивач є власником 9/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування частки житлового будинку від 16.01.2008 року посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №21 та отримано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17524731 від 28.01.2008 року (а.с.3,4,44-46). Інша 1/10 частина вказаного житлового будинку належить ОСОБА_2 на підставі Договору дарування 1/10 частини житлового будинку посвідченого Фастівською міською Державною нотаріальною конторою 11.03.1998 року зареєстровано в Фастівським МБТІ 13.03.1998 року в книзі №35р.2834 стр.142 (а.с.45).
Як вбачається з письмових матеріалів справи позивач зареєстровантй та проживає за вказаною адресою з 01.02.2008 року по теперішній час (а.с.12).
Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».
Відповідно до п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальнадавність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Враховуючи, положення ч.2 ст.328 ЦК України, а також ті факти, що протягом усього часу володіння ОСОБА_1 1/10 частиною будинку, на це майно не претендували інші особи, позивач не набув майном злочинним шляхом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі, позивач мав право власності на 9/10 частини вказаного будинку, суд вважає, що ОСОБА_1 добросовісно набув право власності 1/10 частину будинку АДРЕСА_1.
Разом з тим, пасивна поведінка органів держави та місцевого самоврядування щодо цього майна, відсутність претензій чи вимог до володільця про повернення майна, той факт що інші особи, в тому числі органи державної влади та місцевого самоврядування тривалий час обходились без цього майна, не виявляли зацікавленості до нього - усе це, суд розуміє як втрата інтересу до права власності на частину зазначеного будинку, що також підтверджує добросовісність володіння позивачем цим майном.
Відповідно до роз'яснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових» № 5 від 07 лютого 2014 року, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.
Аналіз рішень Європейського суду з прав людини дає підстави вважати про те, що тлумачення ст.344 ЦК України у судових рішеннях на користь держави всупереч інтересам громадян не сприяє авторитету судової влади і суперечить засадам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та 1 Протоколу до неї.
Положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнано право на захист порушених прав фізичних і юридичних осіб, пов'язаних з реалізацією права власності, яке може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення.
В п.124 рішення у справі "Онер'їлдиз проти Туреччини" від 30.11.2004 року, ЄСПЛ наголосив, що поняття "майно" у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке охоплює не лише право власності на матеріальні речі, але також стосується засобів правдовимагання, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання щодо ефективного здійснення права власності. (Вісник Верховного Суду України №1(173)'2015 а.с.39-46).
Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року дано роз'яснення, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Небажання відповідачів надавати докази зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.
З огляду на наведене, враховуючи, що ОСОБА_1 є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном протягом більше десяти років, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання за ним права власності на це майно.
Керуючись ст.4,12,13,76-82,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.ст.11,15,16,344 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, прож.АДРЕСА_1 до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого АДРЕСА_1, Фастівської міської ради місцезнаходження: м.Фастів пл.Соборна, 1, Київська область про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.номер НОМЕР_1, прож.АДРЕСА_1 право власності на 1/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей