печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Чепізі Є. І.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, шляхом зупинення стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява і після визначення судді для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

У відповідності до положень частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Із змісту заяви та додатків до неї вбачається, що предметом спору, у цілях якого було подано заяву про забезпечення позову, є виконавчий напис № 149 приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщука С. О., виданий 15 січня 2016 року, який позивач має намір просити суд визнати таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначив, що, 15 травня 2018 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Фіщука С. О. за № 149 від 15 січня 2016 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження за № 56364068 про стягнення з заявника на користь АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» коштів у розмірі 205 364, 39 грн та постановою від 03 липня 2018 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи заявника (боржника), щодо здійснення щомісячного утримання із заробітку (доходу), після відрахувань податків у розмірі 20 % до повного погашення заборгованості.

Згідно з приписами частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 6 частини першої ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ'я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовною вимогою майбутнього позову, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви щодо того, що державна служба вчиняє дії, які пов'язані із щомісячним утриманням грошових коштів із заробітку (доходу) заявника, та можуть істотно ускладнити чи унеможливити поновлення його порушених прав та інтересів, а відтак заява про забезпечення позову до звернення із ним до суду, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, шляхом зупинення стягнення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова