АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1009/18 Справа № 209/4740/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради про визнання права на здійснення державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Під час шлюбу за спільні кошти було придбано 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ від 20 грудня 2013 року (справа № 207/451/13-ц), визнана спільною власністю подружжя, визнано за кожним з них право на 1/2 частку, припинено його право власності у спільній частковій власності, і на його користь присуджено матеріальну компенсацію у розмірі 62952,50 грн., а з урахуванням решти витрат по справі, - 67304,83 грн. Це рішення суду відповідачем не виконане. Також під час шлюбу, 14 вересня 2001 року за договором купівлі-продажу № 005-НС, зареєстрованим на Придніпровській товарній біржі, за 6000,00 доларів США був придбаний житловий будинок по вул. Губенко, 22 у м. Дніпродзержинську. Договір нотаріально не посвідчувався, тому що в його тексті було посилання на статтю 15 Закону України Про товарну біржу, яка містила наголошувала про те, що цей договір не підлягає нотаріальному посвідченню. При виникненні питання про необхідність державної реєстрації права власності на будинок, ОСОБА_3 всіляко стала ухилятися від виконання такої реєстрації, щоб позбавити його можливості про поділ спільного майна у вигляді цього житлового будинку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року у справі №209/5206/13-ц, визнано договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку №22 по вул. Губенко у м. Дніпродзержинську від 14 вересня 2001 року дійсним, з подальшою реєстрацією права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3. Проте, незважаючи на це рішення суду, ОСОБА_3 продовжує ухилятися від реєстрації у встановленому порядку права власності на цей обєкт нерухомості.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним нарівні із ОСОБА_3 право на здійснення державної реєстрації права власності на спільний житловий будинок №22 по вул. Губенко у м. Кам'янське, який має житлову площу 60,7 кв.м. і загальну площу 130,5 кв.м.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористались.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 1989 року, який було розірвано рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержиснька Дніпропетровської області від 25 грудня 2000 року та про що видано свідоцтво серії 1-КИ №026318.

14 вересня 2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 005-НС, згідно п.1 якого продавець продав, а покупець купив незавершене будівництво житлового будинку, загальною площею 132,1 кв.м., житловою площею 60,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Губенко, 22.

Відповідно до п. 2 вищевказаного Договору, характеристика нерухомого майна: згідно довідки-характеристики Дніпродзержинського БТІ від 15 червня 2001 року №3239 готовність незавершеного будівництва житлового будинку складає 91%.

Відповідно до п. 4 вищевказаного Договору, незавершене будівництво житлового будинку продане за 5000,00 грн., які продавцем отримані від покупця після підписання даного договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 листопада 2013 року договір купівлі-продажу незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську, укладений на Придніпровській товарній біржі 14 вересня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був визнаний дійсним з подальшою реєстрацією права власності на будинок за ОСОБА_3

Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вулиця Губенко, будинок 22, який складається із житлового будинку літера А-1, загальною площею 130,5 кв.м., в тому числі житловою площею 60,7 кв.м.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позовних вимог.

У зазначеному рішенні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року встановлено, зокрема, що позивач звертався до Реєстраційної служби з приводу державної реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_3, якому листом від 31 грудня 2013 року №10-08/1278 було розяснено, що зареєструвати право власності на житловий будинок №22, розташований по вул. Губенко в м. Дніпродзержинську можливо на підставі поданої заяви ОСОБА_3, як власника, або заяви уповноваженої нею особи, з доданням необхідних документів.

Крім того, судами встановлено, що житловий будинок по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську згідно технічного паспорту, виданого ОКП «Дніпродзержинське БТІ» 11 лютого 2010 року, має загальну площу 130,5 кв.м., житлову площу 60,7 кв.м., однак підлягає узаконенню та (або) введенню в експлуатацію.

У той же час Апеляційним судом Дніпропетровської області зазначено, що відповідно до ст. 22 КпШС, ст. 16 Закону України Про власність, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з ч.1 ст. 24 КпШС, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Зазначене свідчить, що діючим до 1 січня 2004 року законодавством не було передбачено визнання майна, придбаного у період шлюбу, - особистим майном когось із подружжя, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги, про те що спірний будинок був придбаний ОСОБА_2 особисто, за власні кошти не мають правового значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення), обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до п. 3 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.1, 3 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності, право власності на обєкт незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 20 Закону).

Згідно п. 40. Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Як вбачається з матеріалів справи, а також підтверджено сторонами, на час розгляду справи, житловий будинок №22 по вул. Губенко у м. Кам'янське, який має житлову площу 60,7 кв.м. і загальну площу 130,5 кв.м. не прийнятий в експлуатацію, право власності не зареєстроване.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність обставин та законних підстав вважати його субєктом права власності на спірне нерухоме майно.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що здійснення ним дії, спрямованих на державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є складовою частиною права володіння, а тому він, як один із подружжя, має право на їх здійснення, якщо інший із подружжя, в даному випадку ОСОБА_3, цього не бажає.

Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано було взято в основу рішення положення ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відповідно до якої - заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав, так як із вказаної норми випливає те, що позивач не має права на звернення із заявою про реєстрацію прав власності, у зв'язку з тим, що не є стороною договору купівлі-продажу спірної нерухомості.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта з огляду на те, що діючим законодавством чітко визначене коло осіб, які мають право звернутися до державного реєстратора та надати відповідний перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Апелянт не є стороною договору купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого по вул. Губенко, 22 в м. Дніпродзержинську, укладений на Придніпровській товарній біржі 14 вересня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а питання про визнання вказаного нерухомого майна обєктом права спільної сумісної власності не було предметом судового розгляду та ОСОБА_2 не ставилось.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5