Постанова

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 524/2225/17

провадження № 61-30364св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 року у складі судді Андрієць Д.Д. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 рокуу складі колегії суддів: Триголова В.М., Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - КременчуцькеОУ ПФУ Полтавської області)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 6 426,35 грн переплати з пенсії, яка виникла внаслідок рахункової помилки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час проведення перевірки пенсійної справи відповідача встановлено невідповідність розміру заробітної плати страховим внескам, сплаченим згідно з інформацією, яка є у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тому з 01 вересня 2010 року по 31 січня 2016 року відповідачу безпідставно виплачувалась пенсія у більшому, ніж належить розмірі.

Посилаючись на відмову ОСОБА_4 повернути надміру виплачені суми пенсії, просив суд задовольнити позов.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 року в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року апеляційну скаргу КременчуцькогоОУ ПФУ Полтавської області відхилено. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 року - залишено без змін.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до приписів статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, які прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно та за відсутності недобросовісності з боку набувача. Враховуючи те, що позивач здійснив виплати відповідачу добровільно і жодних фактів недобросовісності з боку ОСОБА_4 судами не встановлено, підстави для стягнення виплачених відповідачу сум пенсії відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд також виходив з того, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів, що свідчать про недобросовісність та зловживання з боку відповідача, внаслідок чого він отримував пенсію у більшому ніж належить розмірі.

У грудні 2017 року КременчуцькеОУ ПФУ Полтавської областізвернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 року та ухвалуАпеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

17 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Кременчуцького ОУ ПФУ Полтавської області.

25 травня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми чинного законодавства. Зокрема, не врахували норми статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) щодо припинення виплати пенсії, призначеної на підставі документів, що містять недостовірні відомості та Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2014 року № 25-3) (далі - Порядок). Вказує, що переплачені суми пенсії підлягають стягненню з відповідача відповідно до статті 1215 ЦК України, оскільки під час обчислення розміру його пенсії органом Пенсійного фонду допущено рахункову помилку, в наслідок чого утворилась переплата за період з 01 вересня 2010 року по 31 січня 2016 року, яка підлягає поверненню, як безпідставно набуте майно.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_4 просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, посилаючись на те, що розбіжності у сумах страхових внесків виникли за відсутності його вини і КременчуцькеОУ ПФУ Полтавської області не надало жодного доказу, який свідчить про його недобросовісність. Позивачем не встановлено причини виникнення і допущення саме «рахункової помилки» при нарахуванні пенсії, оскільки відсутні висновки ревізій, акти перевірок чи службового розслідування. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року (справа «Рисовський проти України») зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» від 05 листопада 2002 року, «Гаші проти Хорватії» від 13 грудня 2007 року та «Трго проти Хорватії» від 11 червня 2009 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом касаційної інстанції встановлено, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку у Кременчуцькому ОУ ПФУ Полтавської областіта отримує пенсію за віком.

Під час проведення документальної перевірки у 2016 році, органом Пенсійного фонду України встановлено, що відомості, зазначені у документах пенсійної справи ОСОБА_4 щодо розміру його заробітної плати за 2008 рік не відповідають інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зокрема, встановлено розбіжність узаробітній платі ОСОБА_4 за 2008 рік, яка виникла через подвоєння сум страхових внесків при її обчисленні. Тому з 01 вересня 2010 року відповідачу виплачувалась пенсія у більшому ніж належить розмірі.

Згідно з наданим Кременчуцьким ОУ ПФУ Полтавської області розрахунком переплата пенсії ОСОБА_4 за період з 01 вересня 2010 року по 31 січня 2016 року складає 6 426,35 грн.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом № 1058-IV.

Утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій здійснюється відповідно до частини першої статті 50 Закону № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 103 Закону №1788-ХІІ (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людинипідкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер'їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Враховуючи те, що судами встановлено, що перевірку проведено у 2016 році (тобто через шість років після призначення відповідачу пенсії), доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку ОСОБА_4 Кременчуцьке ОУ ПФУ Полтавської області не надало, як і доказів, що переплата пенсії виникла саме через рахункову помилку, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано відмовили у позові.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не встановлює обставини справи та не дає оцінку доказам у справі.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не впливають, оскільки не спростовують викладені у рішеннях мотиви, за яких суди дійшли висновку про відмову у позові.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 вересня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В. О. Кузнєцов

Г. І. Усик