ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Суми

Справа №588/563/18

Номер провадження 22-ц/788/1382/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне підприємство «Буймерське»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Щербаченко М.В. в приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 25 червня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Буймерське» (далі - ПП «Буймерське»), в якому просить визнати недійсним договір оренди землі від 10 жовтня 2007 року, зареєстрований в Державному реєстрі землі від 08 листопада 2007 року за №84, усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, які належать їй на праві власності на підставі наступних державних актів: серія НОМЕР_1, серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4 та серія НОМЕР_5. Свої вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2007 року між нею та ПП «Буймерське» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідачу було передано в оренду належні їй на праві власності земельні ділянки, загальною площею 4,2140 га, які розташовані на території Буймерської сільської ради, строком на 10 років. Однак, даний договір не містить істотних умов, які передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме щодо умов збереження стану об'єкта оренди та не зазначені кадастрові номери земельних ділянок. 13 серпня 2015 року між ними було укладено шість додаткових угод до вказаного договору оренди, за якими в орендну були передані додатково ще три земельні ділянки та продовжено строк оренди на 10 років, проте реєстратором внесено запис про продовження оренди на 20 років. Державні акти серія НОМЕР_1, серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3 були видані лише 27 березня 2008 року, а тому на момент укладення спірного договору вона не набула права власності на земельні ділянки, які вказані в цих державних актах.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

У своїх доводах вказує на те, що сторонами оспорюваного договору при його підписанні не було досягнуто усіх істотних умов, а саме щодо збереження стану об'єкта оренди. Вважає, що так як при підписанні додаткової угоди статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що даний договір має містити кадастровий номер земельної ділянки, а тому мав бути укладений новий договір. Зазначає, що укладеними між ними додатковими угодами в оренду відповідачу було передано вже шість земельних ділянок, хоча право власності на три з яких вона набула лише 27 березня 2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Буймерське», посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його залишити без змін, а скаргу без задоволення. При цьому вказує на те, що умови оспорюваного договору містять усі істотні його умови, передбачені вказаною нормою. Збільшення об'єму орендованого майна при укладенні додаткових договорів, не є підставою для визнання договору оренди недійсним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПП «Буймерське» адвоката Крищенко Л.В., яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторони в момент укладення спірного договору досягли згоди щодо усіх його істотних умов, які передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Збільшення сторонами спірного договору кількості об'єктів оренди - земельних ділянок, які перебували у власності позивача на момент укладення додаткових угод, не є підставою для визнання недійсним договору оренди землі. Відповідач на відповідній правовій підставі користується земельними ділянками, а позивачем в свою чергу не доведено порушення її прав як власника.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належать земельні ділянки площею 3,8547 га та 0,3593 га з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за кадастровими номерами НОМЕР_6, НОМЕР_7 та НОМЕР_8, які розташовані на території Буймерської сільської ради, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 та НОМЕР_4, виданими 05 липня 2006 року на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом №1488 від 11 травня 2006 року (а. с. 16-19).

27 березня 2008 року ОСОБА_1 видані державні акти на право власності на земельну ділянку на 1/2 частину земельних ділянок площами 3,8031 га, 0,8015 га та 0,3632 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за кадастровими номерами НОМЕР_9, НОМЕР_10 та НОМЕР_11 (а. с. 13, 14 та 15).

10 жовтня 2007 року між ПП «Буймерське» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого позивачем було передано в оренду земельні ділянки загальною площею 4,2140 га, в тому числі ріллі - 3,3367 га, сіножаті - 0,5180 га та пасовища - 0,3593 га, строком на 10 років (а. с. 8-9). Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі земель 08 листопада 2007 року за №84.

Додатковими угодами до договору оренди землі від 08 листопада 2007 року, підписаними 13 серпня 2015 року, сторони збільшили строк оренди земельної ділянки на 10 років та дійшли взаємної згоди викласти основний договір у новій редакції (а. с. 20-25).

Відповідно до умов додаткових угод ОСОБА_1 передано в оренду ПП «Буймерське» наступні земельні ділянки: площею 0,3593 га, категорія - пасовища, кадастровий номер НОМЕР_8; площею 0,3367 га, категорії - рілля, за кадастровим номером НОМЕР_6; площею 0,5180 га, категорія - сіножаті, за кадастровим номером НОМЕР_7; та 1/2 частину земельних ділянок площею 3,8031, категорія - рілля, за кадастровим номером НОМЕР_9; площею 0,8015, категорія - сіножаті, за кадастровим номером НОМЕР_10; площею 0,3632, категорія - пасовища, за кадастровим номером НОМЕР_11.

Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно із статтею 15 вказаного Закону (в редакції, яка діяла станом день укладення оспорюваного договору), істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у договорі умови збереження стану об'єкта оренди є безпідставними.

Зокрема, пунктом 17 договору оренди землі від 10 жовтня 2007 року сторони узгодили умови збереження стану об'єкта оренди згідно земельного законодавства. Крім того, пунктами 28, 31 даного договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря дотримуватись екологічної безпеки землекористування та збереження родючості пунктів. Орендар, в тому числі, зобов'язався дотримуватись режиму природоохоронного використання земель.

Позивач, підписуючи додаткові угоди від 13 серпня 2015 року до договору оренди землі, погодилась на збільшення строку оренди земельної ділянки на 10 років, виклавши основний договір в новій редакції, сторони узгодили, що договір укладено саме на 20 років.

Зміст договору не повинен суперечити нормам законодавства, яке було чинне на момент його укладення. Внесення змін до земельного законодавства не є підставою для визнання недійсними договорів оренди землі та їх переукладання.

Колегія суддів погоджується також із висновками суду, що збільшення об'єктів оренди, шляхом укладення додаткових угод, не свідчить про недійсність самого договору оренди. На час підписання вказаних додаткових угод, позивач набула права власності на 1/2 частину земельних ділянок площами 3,8031 га, 0,8015 га та 0,3632 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровими номерами НОМЕР_9, НОМЕР_10 та НОМЕР_11.

Оскільки позивач і відповідач дійшли згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, які передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої цієї статті щодо визнання договору оренди землі недійсним.

Слід зазначити також, що відповідно до статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Однак, позивачем не доведено порушення її прав, в зв'язку з передачею в оренду належних їй на праві власності земельних ділянок, на визначених оспорюваним договором оренди умовах.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина