Справа № 357/5765/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бондаренко О. В. ,

при секретарі Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно експлуатаційного відділу міста Біла Церква, про визнання незаконної відмови в перереєстрації та поновлення облікової справи -

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з даним позовом 29.05.2018 року мотивуючи тим, що з 1994 року ( з моменту реєстрації в місті Біла Церква) перебував на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 . В березні 1999 року Наказом заступника Міністра Оборони України від 02.03.1999 року № 39 був звільнений з військової служби у запас за п. 65 п.п. «ж» в зв`язку з обвинувальним вироком військового суду Київського гарнізону та умовним засудженням. При розформуванні в/ч НОМЕР_1 він був поновлений на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2 . В лютому 2016 року на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_2 його виключили зі списку осіб, які перебувають на квартирному обліку в зв`язку з тим, що він не пройшов перереєстрацію облікових справ, як того вимагає Наказ Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737. Про дане рішення він дізнався лише в кінці 2016 року, оскільки на засідання комісії його не викликали і ніякої інформації щодо результатів засідання не направляли. В грудні 2016 року він звернувся до Головного квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України із заявою щодо правомірності зняття його з квартирного обліку. За дорученням управління, відповідь на його звернення надійшла від КЕВ м. Біла Церква 22.12.2016 року за № 2319 проте, що його знято з квартирного обліку, оскільки не було подано щорічні для перереєстрації Ф -3, Ф-5, Ф-7, що передбачено Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена Наказом МО України від 30.11.2011 року за № 737. В березні 2017 року житлова комісія в/ч НОМЕР_2 поновила його на квартирному обліку в складі сім`ї з трьох чоловік з 30.08.1995 року. Щороку протягом січня КЕВ районів спільно з представниками житлових комісій військових частин і гарнізону проводять перереєстрацію військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на обліку, про що складається відповідний акт, який підписується начальником КЕВ району, головами житлових комісій військової частини та гарнізону. Інформацію про результати проведеної перереєстрації КЕВ району подають до ТКЕУ, які до 01.02. подають до ГКЕУ ЗС України довідку про результати щорічної інвентаризації облікових справ військовослужбовців. Незважаючи на той факт, що його поновили на квартирному обліку у військовій частині, КЕВ м. Біла Церква не включив його особову справу в акт по перереєстрації, мотивуючи тим, що він був звільнений у запас в зв`язку з обвинувальним вироком суду і відповідно до п. 37 наказу МО України № 20 від 03.02.1995 року ( який діяв на той час), п. 2.16 наказу МО України № 737 від 30.11.2011 року зі змінами не передбачено залишення даної категорії громадян на квартирному обліку. Позивач вважає, що рішення начальника КЕВ м. Біла Церква, яким позбавлено його права на поліпшення житлових умов є незаконним і суперечить нормам житлового законодавства України і наказу МО України № 20 від 02.03.1995 року, який діяв на період його звільнення. Вказаною нормою передбачено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком, крім іншого, при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження. Він був звільнений в запас за умовне засудження, тому мав повне право на залишення на квартирному обліку. Отже, враховуючи вказані приписи вважає незаконним рішення відповідача про не залишення його на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_2 , оскільки підстави для зняття його з квартирного обліку на час звільнення зі служби відсутні, тому вважає, що відповідач має включити до акту про перереєстрацію його облікову справу на поліпшення житлових умов при вказаній військовій частині. Він правомірно перебував на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2 , тому виключення його облікової справи з акту перереєстрації, що фактично є виключенням його з числа осіб, які потребують поліпшення житлових умов, такі дії суперечать Конституції України та житловому законодавству, а прийнята «інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями стосується військовослужбовців, які були прийняті на квартирний облік після набрання нею законної сили. Позивач просив: визнати незаконними дії КЕВ м. Біла Церква про зняття його з квартирного обліку при в/ч НОМЕР_2 , зобов`язати КЕВ м. Біла Церква поновити його разом з членами сім`ї на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги в повному обсязі та зазначив, що з 30.08.1995 року був поставлений на облік згідно протоколу житлової комісії у в/ч НОМЕР_1 , після скорочення вказаної частини усі справи були передані до в/ч НОМЕР_2 . В лютому 2016 року його виключили зі списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов, посилаючись на те, що ним не було подано відповідні документи, однак про те, що їх необхідно подати та про засідання комісії його не повідомили. Про рішення житлової комісії дізнався випадково і потім звернувся до комісії подав усі документи і його оновили на квартирному обліку згідно протоколу від 03.04.2017 року з 30.08.1995 року. Через деякий час він звернувся до військової частини і дізнався, що КЕВ не ставить його на облік, оскільки він був засудженим, однак, він був умовно засуджений і тому підстав для відмови у постановці на облік немає. З 1995 року таке питання не ставилось і до нього не заявляли жодних претензій. Військова частина не може направити до КЕВ документи, оскільки останні пропонують зняти його з обліку і скасувати протокол від 03.04.2017 року. У відзиві на позов також вказали, що рекомендують комісії переглянути вказане рішення.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, підтримав викладені у відзиві обставини та зазначив, що позов не підлягає до задоволення.

Представник відповідача, за довіреністю у справі, ОСОБА_3 , в судовому засіданні позов не визнала, підтримала викладені у відзиві обставини, просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що після зняття позивача з обліку примірник його особової справи було повернуто до житлової комісії військової частини і до даного часу будь яка документація щодо позивача в КЕВ відсутня. Відповідно до абз. 6 п.2.5, п. 2.8 Наказу МО України № 737 від 30.11.2011 року житлова комісія протягом одного місяця мала направити до КЕВ особову справу позивача з протоколом про поновлення його на квартирному обліку, однак такі документи їм не були направлені і позивачем не надано доказів в підтвердження виконання житловою комісією вказаної норми. Листи, які були направлені позивачу на його заяви мають роз`яснювальний характер і не є рішенням КЕВ м. Біла Церква. Позивачем не доведено порушення відповідачем його прав за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом. Позивач вже поновлений на квартирному обліку у військовій частині, яка мала передати його документи до КЕВ, але не вчинила таких дій. Відповідь, яка міститься в матеріалах справи надавалась позивачу на його заяву на підставі доданих ним документів, тому йому і було роз`яснено положення законодавства. КЕВ здійснює контролюючу функцію та не має повноважень витребувати чи вимагати від житлової комісії надання документів, це входить до повноважень комісії згідно п. 2.8. вказаного наказу. КЕВ після отримання документів має їх перевірити та потім поставити особу на облік, у випадку відсутності необхідних документів може повернути на доопрацювання. Перша позовна вимога не підлягає до задоволення оскільки КЕВ не вирішує питання про зняття чи встановлення на облік осіб, це повноваження житлової комісії, а друга позовна вимога не може бути задоволена, оскільки позивач вже поновлений на квартирному обліку згідно рішення житлової комісії військової частини, а КЕВ не є житловою комісією.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями державою.

Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України.

Судом встановлено, що за Наказом заступника Міністра оборони України Командуючого сухопутних військ Збройних сил України ( по особовому складу) від 02.03.1999 року за № 39 ( а.с. 7), у відповідності до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, було звільнено з дійсної військової служби в запас Збройних Сил по ст. 65 п. «ж» - у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили: помічника начальника служби ракетно артилерійського озброєння 224 механізованого полку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вислуга років у ЗС - в календарному обчисленні 17 років 06 місяців, в пільговому обчисленні 20 років 06 місяців, з направленням на військовий облік у Білоцерківський ОМВК Київської області. З вказаного наказу вбачається, що 19.11.1998 року військовий суд Київського гарнізону визнав винним капітана ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ст. 84 ч.2 КК України і засудив його до позбавлення волі строком на 3 роки умовно з іспитовим строком на 2 роки та виплатою штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700,00 грн.

З копії довідки Білоцерківської КЕЧ № 3316 від 01.10.2004 року ( а.с. 6) вбачається, що позивач згідно книги обліку осіб, які перебувають в черзі на отримання житла по Білоцерківському гарнізону, інв.. № 69-98 р., стор. 104, порядковий № 2260 з 12.12.1994 року, протокол № 9.

З копії витягу із протоколу № 33 від 15.11.2004 року ( а.с. 8) вбачається, що позивач у складі сім`ї - 3 чоловіка, був постановлений на облік при військовій частині НОМЕР_2 в загальній черзі з 03.03.1995 року.

З копії довідки № 234 від 04.07.2008 року, за підписом голови житлової комісії військової частини НОМЕР_2 та командира військової частини ( а.с. 9), вбачається, що згідно документів, які були передані з військової частини НОМЕР_1 в жовтні 2002 року до військової частини НОМЕР_2 при розформуванні частини, книги протоколів засідань житлової комісії в/ч НОМЕР_1 до 1998 року відсутні, передані не були. ОСОБА_1 був поновлений на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_2 згідно довідки Білоцерківської КЕЧ № 33 16 від 01.10.2004 року.

З копії витягу із протоколу № 40 від 11.02.2016 року, засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 ( а.с. 10), вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виключено із списків осіб, які перебувають на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_2 , як такого, що не пройшов перереєстрацію облікових справ.

З копії листа КЕВ м. Біла Церква від 21.12.2016 року за № 2319 ( а.с. 11), на заяву ОСОБА_1 , яка надійшла з Головного КЕУ ЗС України, щодо зняття з квартирного обліку, позивачу було роз`яснено положення наказу МО України № 737 від 30.11.2011 року, в тому числі про подання необхідних документів для здійснення перереєстрації облікових справ щодо перебування на квартирному обліку.

З копії витягу з протоколу № 4 від 01.03.2017 року ( а.с. 13) вбачається, що капітана запасу ОСОБА_1 було поновлено в загальній черзі з 30.08.1995 року в складі сім`ї 3 особи з моменту реєстрації в місті Біла Церква, згідно п.15 постанови № 470 від 11.12.1984 року.

Також, з матеріалів справи ( а.с.14,15) вбачається, що позивач 25.04.2018 року звернувся до начальника КЕВ із заявою в якій просив повідомити: чому КЕЧ м. Біла Церква не поновлює його на квартирному обліку та зобов`язати поновити його на квартирному обліку. Листом № 578 від 15.05.2018 року позивача було повідомлено про розгляд його заяви та розглянувши матеріали додані до заяви було встановлено, що позивач був звільнений в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, а керуючись п. 37 наказу МО України № 20 від 03.02.1995 року ( який діяв на той час), п. 2.16 Наказу МО України № 737 від 30.11.2011 року зі змінами, не передбачено залишення даної категорії громадян на квартирному обліку. Разом з тим, відповідно до п.1.11 усі питання, пов`язані з перебуванням військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, на квартирному обліку, із забезпеченням їх житловою площею та розміром жилого приміщення, вирішуються за місцем проходження ними служби, перебування на обліку або в судовому порядку.

Позивач заявляючи позовні вимоги посилається на лист начальника КЕВ м. Біла Церква № 578 від 15.05.2018 року, однак даний лист має роз`яснювальний характер та не являється рішенням про зняття особи, яка потребує поліпшення житлових умов, з квартирного обліку.

П. 3 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», зобов`язано виконавчі комітети місцевих Рад народних

депутатів, профспілкові органи, міністерства, державні комітети і відомства УРСР, а також підприємства, установи, організації незалежно від їх підпорядкованості суворо додержуватися Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Відповідно до п. 28 вказаної Постанови, зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).

Наказом Міністра Оборони України № 737 від 30.11.2011 року, який зареєстровано в МЮ України 10.01.2012 року за № 24/20337, затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, згідно з абз.6 п.2.5 якої військовослужбовці зараховуються на квартирний облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке оформлюється у формі протоколу засідання житлової комісії, який підписується представником житлової комісії і затверджується командиром військової частини. Підпис командира завіряється гербовою печаткою військової частини.

Згідно з п. 2.8 наказу, у місячний строк з дня зарахування військовослужбовця на облік другий примірник облікової справи (додаток 7), кожен аркуш у якій завірений печаткою військової частини, разом з другим примірником Картки обліку та витягом із протоколу засідання житлової комісії військової частини про зарахування військовослужбовця на квартирний облік у місячний строк направляються для перевірки, обліку і зберігання до КЕВ (КЕЧ) району.

Як вбачається з витягу з протоколу № 4 від 01.03.2017 року, житловою комісією позивача було поновлено в загальній черзі з 30.08.1995 року в складі сім`ї 3 особи з моменту реєстрації в місті Біла Церква. Вказане рішення житлової комісії на даний час не скасоване, отже є чинним.

З листа начальника КЕВ м. Біла Церква від 16.05.2018 року за № 588 ( а.с. 32) вбачається, що відповідач із заяви ОСОБА_1 від 25.04.2018 року і доданих до неї документів дізнався про прийняте житловою комісією рішення про поновлення позивача на квартирному обліку, і запропонував командиру військової частини НОМЕР_2 дати вказівку голові житлової комісії на черговому засіданні розглянути питання щодо відміни протоколу № 4 від 01.03.2017 року з запрошенням на засідання комісії ОСОБА_1 , та з метою недопущення подібних випадків в майбутньому просив додатково організовувати вивчення членами житлової комісії керівних документів МО України з питань квартирного обліку.

З Положення про квартирно експлуатаційний відділ м. Біла Церква ( а.с. 26-30) вбачається, що до повноважень відповідача не належить вирішення питань щодо постановки на квартирний облік, поновлення на облік та зняття з квартирного обліку колишніх військовослужбовців, а належить лише ведення обліку казарменно житлового фонду.

Позивач посилається на те, що рішенням начальника КЕВ м. Біла Церква його позбавлено права на поліпшення житлових умов, а вказане рішення від 16.05.2018 року за № 588 суперечить нормам житлового законодавства України і наказу МО України № 20 від 02.03.1995 року, який діяв в період його звільнення.

Так, п.13 наказу МО України № 20 від 02.03.1995 року, який діяв в період звільнення позивача із військової служби ( 02.03.1999 року) було передбачено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність

для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження.

З наказу заступника Міністра оборони України Командуючого сухопутних військ Збройних сил України ( по особовому складу) від 02.03.1999 року за № 39 вбачається, що 19.11.1998 року військовий суд Київського гарнізону визнав винним капітана ОСОБА_1 у скоєнні злочину передбаченого ст. 84 ч.2 КК України і засудив його до позбавлення волі строком на 3 роки умовно з іспитовим строком на 2 роки та виплатою штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700,00 грн.

Отже, враховуючи, що позивача було засуджено умовно з іспитовим строком, він має право перебувати на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, і відповідно до протоколу № 4 від 01.03.2017 року, житлової комісії, позивач перебуває в загальній черзі з 30.08.1995 року в складі сім`ї - 3 особи.

П 7.7. Розділу VІІ Положення про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», затвердженого Наказом МО України від 03.07.2013 року № 448, зареєстрованого в МЮ України 13.09.2013 року за № 1590/2412, передбачено, що порядок обліку, розподілу, заселення, обміну і бронювання жилої площі та обліку осіб, які не мають житла і потребують поліпшення житлових умов, здійснюється відповідно до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (із змінами).

Згідно із п. 2.3. вказаної Інструкції за ведення обліку у військовій частині відповідають голова житлової комісії військової частини, у гарнізоні (або в гарнізонах) - начальник КЕВ (КЕЧ) району, який за територіальним принципом відповідає за військові частини. Керівництво діяльністю житлової комісії військової частини здійснюється командиром військової частини, а діяльністю гарнізонної житлової комісії - начальником гарнізону.

Отже, з вказаних норм вбачається, що начальник КЕВ м. Біла Церква відповідає за ведення обліку у військовій частині, а рішення про поновлення на квартирний облік приймається житловою комісією військової частини. Лист начальника КЕВ м. Біла Церква від 16.05.2018 року за № 588, на який посилається позивач, не є рішенням про позбавлення його права на поліпшення житлових умов.

За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав не узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами і позивачем не доведено порушення відповідачем його прав за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.

Слід зазначити, що позивач звертаючись до суду з позовом про визнання незаконної відмови КЕВ в перереєстрації та поновлення облікової справи, позовних вимог відповідного змісту не заявив та не надав до суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач відмовив йому в перереєстрації та поновленні облікової справи, а враховуючи встановлені обставини справи, підстав вважати, що відповідач відмовив у вчиненні таких дій суд не вбачає. Також, позивачу було роз`яснено положення ст.ст. 49, 50 ЦПК України, однак він не скористався своїм правом щодо зміни предмету або підстав позову та залучення у справі належного відповідача чи співвідповідача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення позовних вимог. Враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 5, 15, 16 ЦК України, Наказом Міністра Оборони України № 737 від 30.11.2011 року, який зареєстровано в Мінюсті України 10.01.2012 року за № 24/20337 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затверджене наказом МО України № 20 від 03.02.1995 року, Положення про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України», затвердженого Наказом МОУ Країни від 03.07.2013 року № 448, зареєстрованого в МЮУ Країни 13.09.2013 року за № 1590/2412, ст.ст. 12, 76 81, 141, 223, 258, 259, 264 ,265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Квартирно експлуатаційного відділу міста Біла Церква, про визнання незаконної відмови в перереєстрації та поновлення облікової справи, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

СуддяО. В. Бондаренко