Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 569/17028/16-ц

провадження № 61-29601 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3;

відповідач - ОСОБА_4;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року у складі судді Харечка С. П. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 4 липня 2017 року у складі колегії суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С., Григоренка М. П.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та індексації розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області, знаходиться виконавчий лист № 1715/11364/12, виданий 12 березня 2013 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 450 грн з усіх видів доходів на період навчання, але не більше як до досягнення 23-х років щомісячно, без урахування часу канікул. Зазначала, що відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина. Вважала, що має права на стягнення пені, розрахованої на суму заборгованості на той місяць, в якому не проводились стягнення аліментів, та індексації розміру аліментів.

З урахуванням викладеного, позивач на підставі статті 196 СК України просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 2 127 грн 25 коп. та індексацію розміру аліментів у сумі 4 220 грн 21 коп., а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2 127 грн 25 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму інфляційних втрат у розмір 4 478 грн 52 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач вчасно і в повному обсязі аліменти на утримання сина не сплачував, належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини суду не надав. Суд зазначив, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому суд послався на врахування відповідних правових позицій Верховного Суду України. Крім того, позивач має право на стягнення з відповідача індексації розміру аліментів відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 4 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, сплачував їх нерегулярно, відтак вимоги про стягнення пені обґрунтовані і суд їх вірно обчислив згідно з існуючою судовою практикою застосування статті 196 СК України. При цьому суд врахував, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, і разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 % грошового доходу платника аліментів. Розмір судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, визначено судом згідно з вимогами статті 84 ЦПК України 2004 року та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає, оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла у зв'язку з тим, що рішення Рівненським міським судом Рівненської області від 28 вересня 2012 року, яким стягнуто з нього користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 450 грн з усіх видів доходів, на час навчання, але не більше як до досягнення 23-х років, щомісячно без урахування часу канікул, не було визначено дати, з якої проводиться стягнення аліментів. Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2012 року визначено, що стягнення проводити щомісячно, починаючи з 05 червня 2012 року.

Вказане додаткове рішення було прийняте за його відсутності і він не був повідомлений про прийняте додаткове рішення суду. Посилався на те, що згідно з довідкою Національного університету «Острозька академія» від 10 серпня 2016 року № 16/240 ОСОБА_5 навчався у складі студентів магістеріуму економічного факультету Національного університету «Острозька академія» денної, державної форми навчання з 01 вересня 2014 року по 11 червня 2015 року (відрахований наказом від 11 червня 2015 року № 134-ст за невиконання навчального плану підготовки магістра).

Тому він звернувся із заявою про закриття виконавчого провадження. Проте 30 серпня 2016 року ОСОБА_3 було надано до відділу державної виконавчої служби інші документи, згідно з якими ОСОБА_5 був студентом Вільнюського технічного університету імені Гедиміна з 26 серпня 2014 року по 30 червня 2016 року, що підтверджувалося відповідною довідкою-підтвердженням статусу студента від 15 лютого 2016 року № 129 та дипломом про закінчення навчання.

23 вересня 2016 року він отримав вимогу державного виконавця про необхідність сплатити заборгованість по аліментам, згідно з розрахунком заборгованості по аліментам від 30 березня 2016 року № 36/30/16 у розмірі 4 200 грн, яка була повністю ним сплачена. Посилався на те, що довідка про розрахунок заборгованості по аліментам від 21 жовтня 2016 року № 525, надана позивачкою, є помилковою і спростовується довідкою про розрахунок заборгованості від 12 лютого 2017 року № 2190, згідно з якою заборгованість по сплаті аліментів відсутня з 29 вересня 2016 року.

Вважав помилковим розрахунок індексації розміру аліментів, наданий позивачем і посилався на пункт 4 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року за № 1078, з наступними змінами та доповненнями, зазначено, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Також посилався на те, що судом безпідставно стягнуто з нього витрати на правову допомогу, оскільки такі витрати позивачки не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_3 судові рішення не оскаржила. Отже, доводів щодо неправильності розрахунку неустойки зі сплати аліментів нею не наведено, тому суд касаційної інстанції в цій частині судові рішення не переглядає.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 450 грн з усіх видів доходів, на час навчання, але не більше як до досягнення 23-х років, щомісячно без урахування часу канікул.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2012 року визначено, що стягнення проводиться щомісячно, починаючи з 05 червня 2012 року.

На виконання вказаного рішення суду відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області за виконавчим листом № 1715/11364/12, виданим Рівненським міським судом Рівненської області 12 березня 2013 року, було відкрито виконавче провадження.

Протягом 2012-2016 років ОСОБА_4 сплачував аліменти нерегулярно, у зв'язку з чим станом на 21 жовтня 2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 684 грн 20 коп., що підтверджено довідкою від 31 березня 2015 року, виданою відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області(а.с. 8).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Стаття 200 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання повнолітніх дочки (сина), яка (який) продовжує навчання, у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем,а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання повнолітніх дочки (сина), яка (який) продовжує навчання.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів, підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Вирішуючи спір, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач несвоєчасно і не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Отже, вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів обґрунтовані. При цьому суд врахував, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб і разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 % грошового доходу платника аліментів.

Розмір судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, визначено судом згідно з вимогами статті 84 ЦПК України 2004 року та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Посилання касаційної скарги на те, що вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає, безпідставні, оскільки відповідач знав про ухвалене судом рішення від 28 вересня 2012 року про стягнення з нього аліментів на дитину. Проте добровільно його не виконував та самовільно припинив сплату аліментів, вважаючи, що його син припинив навчання, у зв'язку з чим і виникла заборгованість по сплаті аліментів. Разом з тим, наявне судове рішення про стягнення аліментів, наявне виконавче провадження, які слід виконувати.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають, а суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів касаційної скарги. Більше того, вони стосуються незгоди з судовими рішеннями про стягнення аліментів, які у цій справі не є предметом перегляду.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 4 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк