У Х В А Л А

17 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 753/15556/15-ц

Провадження № 14-445цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Яновської О. Г.

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» (далі - ПАТ «Міський Комерційний Банк») до ОСОБА_4 про стягнення коштів

за касаційною скаргою ПАТ «Міський Комерційний Банк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року у складі судді Трусової Т. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року у складі суддів судді: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., та

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ПАТ «Міський Комерційний Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 10 142,33 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «Міський Комерційний Банк» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Міський Комерційний Банк» відхилено, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ПАТ «Міський Комерційний Банк» звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій танаправити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що до спірних відносин не застосовується стаття 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки вихідна допомога, яка виплачена позивачу, не мала ознак добровільності за відсутності рахункової помилки з боку банку.

Також ПАТ «Міський Комерційний Банк» вказував, що наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 березня 2015 року і банк виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі, ухвалою від 01 березня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року справу передано на розгляд Об'єднаноїПалати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка ухвалою від 12 вересня 2018 року передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на підпункт 7 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, відповідно до якого суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Об'єднанаПалата Касаційного цивільного суду, керувалася тим, що є підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України (постанова від 01 лютого 2017 року у справі № 6-2711цс16).

У зазначеній постанові Верховний Суд України, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції статей 1212, 1215 ЦК України, не погодився із висновками судів і зазначив, що за наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав (стаття 1215 ЦК України). Суди зазначених вимог закону не врахували, належним чином не з'ясували та не дали оцінки діям відповідача, який отримавши грошову допомогу, оскаржив наказ, на підставі якого вона була виплачена. У зв'язку із цим Верховний Суд України зробив висновок, що суди неправильно застосували норми статей 1212, 1215 ЦК України та статті 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 360-4 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Цей висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6?2711цс16, застосовано Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 359/5313/15-ц. Так, у постанові вказується, що вирішуючи спір у частині зустрічних позовних вимог ДП «Украерорух» про стягнення матеріальної допомоги, апеляційний суд встановив, що матеріальну допомогу у розмірі 157 000 грн виплачено працівнику у зв'язку із її звільненням через скорочення штату. Однак після отримання вказаної матеріальної допомоги, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поновлення її на роботі. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі. Прийнявши до уваги, що ОСОБА_1 отримала матеріальну допомогу, а потім оскаржила у судовому порядку наказ, на підставі якого вона була виплачена, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, обґрунтовано виходив із недобросовісності дій ОСОБА_1 та наявності підстав для задоволення зустрічного позову ДП «Украерорух» про стягнення матеріальної допомоги. Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6?2711цс16.

Об'єднана Палата Касаційного цивільного суду вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Сам факт оскарження у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи.

У зв'язку з наведеним Верховний Суд у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6?2711цс16.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі.Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, Велика Палата Верховного Суду приймає справу для продовження розгляду.

У частині першій статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Такий розгляд відбувається з урахуванням статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку письмового провадження.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402-404, підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Прийняти для продовження розгляду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року.

Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження на 16 січня 2019 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська І. В. Саприкіна

О. С. Золотніков О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко О. Г. Яновська

В. С. Князєв