Справа № 296/9668/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драч Ю.І.,

за участю секретаря Івашко Т.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинно побудовані 1/2 частину майна в загальній сумісній власності і визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право спільної сумісної власності на самочинно побудовані 1/2 частину комори І1 пл. 4,2 кв.м., сарай «Г», що розташовані в м. Житомирі по вул. Князів Острозьких, 39, як майно набуте подружжям під час шлюбу та визнати за нею право власності на 1/3 частину комори І1 пл. 4,2 кв.м., сарай «Г», що розташовані в м. Житомирі по вул. Князів Острозьких, 39, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, який помер 27.10.2016 року.

06.11.2002 року між нею та ОСОБА_6 було укладено шлюб. 27.10.2016 року ОСОБА_6 помер. До смерті вона з чоловіком проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня назва вул. Шелушкова).

Після смерті чоловіка ОСОБА_6 залишилося майно, 43/100 частини житлового будинку яке складається з 1-1 пл. 2,0 кв.м., коридор 1-2 пл. 3,7 кв.м., комора 1-3 пл. 1.7 кв.м., кухня 1-4 пл. 11 кв.м, кімната 1-5 пл. 2 кв.м., кімната 1-6 пл. 23,8 кв.м., кімната 1-7 пл. 10,3 кв.м., кухня 1-8 пл. 5.2 кв.м., коридор 1-9 пл. 0,6 кв.м., комора 1-10 пл. 0.9 кв.м., коридор - топочна І пл. 5,8 кв.м., комора I1 пл. 4,2 кв.м./самочинно побудовано, сарай «Г» - самочинно побудований, уборна «У», 1/2 огорожі № 1, та земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер якої :04:002:0010, шо знаходяться адреса вул. Князів Острозьких, 39, в м. Житомирі. Спадкоємцями за законом є позивач та діти померлого.

У встановлений законом строк до держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця - ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

08 грудня 2016 року за вказаними заявами приватний нотаріус ОСОБА_7Є завела спадкову справу №46/2016 на майно померлого, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за №59940257, номер витягу 46080232.

24 липня 2017 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, комора І1 пл. 4,2- кв.м., сарай «Г», і свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/3 частці в спадщині на домоволодіння за адресою вул. Князів Острозьких, 39, в м. Житомирі.

Однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з підстав неможливості нотаріусом визначити склад спадкового майна у звязку не поданням правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. А тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 06.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 29.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

29.05.2018 року від ОСОБА_3 міської ради на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву (а.с.63).

12.07.2018 року від третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду надійшло заперечення (а.с.70-71).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявився, в запереченнях на позов просить справу розглядати без їх участі, позовні вимоги не визнають.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.76,78).

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно дост.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06.11.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюб (свідоцтво про одруження серії ІБК №223104 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського РУК у м. Києві від 06.11.2002 року, актовий запис №1634) (а.с.4).

27.10.2016 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

З моменту реєстрації шлюбу та до смерті ОСОБА_8 вони разом проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня назва вул. Шелушкова).

Після смерті чоловіка ОСОБА_6 залишилося майно, 43/100 частини житлового будинку яке складається з 1-1 пл. 2,0 кв.м., коридор 1-2 пл. 3,7 кв.м., комора 1-3 пл. 1.7 кв.м., кухня 1-4 пл. 11 кв.м, кімната 1-5 пл. 2 кв.м., кімната 1-6 пл. 23,8 кв.м., кімната 1-7 пл. 10,3 кв.м., кухня 1-8 пл. 5.2 кв.м., коридор 1-9 пл. 0,6 кв.м., комора 1-10 пл. 0.9 кв.м., коридор -топочна І пл. 5,8 кв.м., комора I1 пл. 4,2 кв.м./самочинно побудовано, сарай «Г» - самочинно побудований, уборна «У», 1/2 огорожі № 1, та земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер якої :04:002:0010, шо знаходяться адреса вул. Князів Острозьких, 39, в м. Житомирі. Спадкоємцями за законом є позивач та діти померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

У встановлений законом строк до держаної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_1 та діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

08 грудня 2016 року за вказаними заявами приватний нотаріус ОСОБА_7Є завела спадкову справу №46/2016 на майно померлого, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі за №59940257, номер витягу 46080232.

24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, комора І1 пл.4,2- кв.м., сарай «Г» , і свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/3 частці в спадщині на домоволодіння за адресою вул. Князів Острозьких, 39, в м. Житомирі.

Листом від 07.08.2017 року ОСОБА_1 нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з підстав неможливості нотаріусом визначити склад спадкового майна у звязку не поданням правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві.

За час життя ОСОБА_9 самовільно збудував сарай, позначений літерой «Г» та 1/2 веранди (комори), позначеної літерою «а» на плані земельної ділянки в технічному паспорті на житловий будинок №39 по вул. князів Острозьких в м. Житомирі (а.с.7-12).

Позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом оскільки її чоловік за життя не встиг оформити право власності на частину майна.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину, є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місце його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкоємця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України «Про впорядкування відносин щодо видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна» від 26.03.2010 року № № 615/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2010 р. за № 255/17550 установлено, що підприємства бюро технічної інвентаризації з 1 червня 2010 року здійснюють видачу витягів про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлюють свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна на спеціальних бланках за зразком, затвердженим Міністерством юстиції України. Довідки-характеристики, видані до 1 червня 2010 року, є дійсними протягом трьох місяців з дати їх видачі. Нотаріуси приймають довідки-характеристики, які видані до 1 червня 2010 року та є дійсними на момент вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 182 ЦК України, державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно, до частини 1 статті 1299 ЦК України, якщо в складі спадщини яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) обєкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) обєкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що обєкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України, на яку посилаються позивачі, дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований обєкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому обєкті нерухомості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 318, 319, 328, 376, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 12,13,81,141, 258, 259, 263-257, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на самочинно побудовані 1/2 частину майна в загальній сумісній власності і визнання права власності на спадкове майно за законом - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області.

Суддя Ю. І. Драч