Справа № 307/2875/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Бисага Т.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 27 березня 2018 року у справі №307/2875/17 (Головуючий: Бобрушко В.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору служба в справах дітей Тячівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначала, що 01.02.2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який за рішенням суду в подальшому було розірвано. Від даного шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що відповідач проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні дитини. З моменту розлучення відповідач жодного разу не намагався відвідати дитину і не бачив її з того часу. Рішенням Тячівського районного суду від 08.04.2014 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти, однак цей обов'язок ні добровільно, ні за рішенням суду відповідач не виконує. Крім того, відповідач не цікавиться тим, на які кошти виховується дитина, де вона навчається, чим займається, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. На її прохання придбати дитині одяг або продукти харчування відповідач відмовляє, мотивуючи це тим, що він не вважає, що це його дитина. Вона змушена самостійно вирішувати усі матеріальні питання та питання виховання дитини без участі відповідача. Додатково дитина займається в гуртках, відвідує спортивні секції, навчається у дитячому садочку і ці заняття дитині потрібні для її духовного та фізичного розвитку. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї, в якій проживає дитина, та встановлено, що для неї створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не цікавиться її успіхами та захопленнями, станом здоров'я, навчанням, не забезпечує таких базових речей як харчування, одяг, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною та не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, грубо порушуючи таким чином вимоги ст.12 ч.1 Закону України «Про охорону дитинства». Взагалі відповідач веде антиморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, є агресивним, погрожує їй та дитині фізичною розправою. Крім того, відповідач постійно шантажує її та вимагає від неї гроші за надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку до родичів. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивачки, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Усі обов'язки по утриманні і вихованні дитини виконує вона, дитині було створено усі необхідні умови для здорового фізичного та морального розвитку, духовного збагачення, а також забезпечено належне медичне обслуговування. Також, вона позитивно характеризується з місця роботи та з місця проживання, зарекомендувала себе як відповідальний співробітник та добрий сусід. Окрім того, зміна прізвища дитини ніяким чином не впливає на законні права, інтереси та обов'язки відповідача щодо дитини.

Просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Тячівського районного суду від 27 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстави передбачені чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як висновок суду не ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені про що свідчить розписка про вручення їм поштового відправлення і дана обставина не перешкоджає розглядові справи відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» чітко роз'яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичних і духовних розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичних розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, її батьками значаться ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.6).

Відповідно до довідки виконкому Грушівської сільської ради від 23 листопада 2017 року за №5242 до складу сім'ї ОСОБА_1 входять: чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 квітня 2014 року з відповідача ОСОБА_2 вирішено стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 650 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Відповідно до розрахунку Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 21 липня 2017 року за №13.10-42/2430 заборгованість ОСОБА_2 по аліментах перед позивачкою станом на 21 липня 2017 року становить 4550 гривень (а.с.11).

Довідками №5246 та №5247 від 24 листопада 2017 року, виданими Грушівською сільською радою, стверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на даний час на території Грушівської сільської ради ніде не працюють та не займаються підприємницькою діяльністю (а.с.12-13).

Згідно довідки Грушівської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 16 листопада 2017 року за №312 ОСОБА_2 не цікавиться навчанням, вихованням та успіхами доньки ОСОБА_3 (а.с.18).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Тячівської райдержадміністрації від 02.08.2017 року за №237 розглянуто заяву ОСОБА_1 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. Зі слів ОСОБА_1, батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, участі у вихованні дитини не приймає, аліменти призначені рішенням суду на утримання дитини не сплачує, не цікавиться навчанням своєї доньки, згідно письмових свідчень сусідів батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а.с.16).

Цим же висновком дано згоду на позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до розрахунку Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 29 грудня 2017 року за №5249 у відповідача ОСОБА_2 відсутня заборгованість по аліментах перед позивачкою ОСОБА_1 станом на 29 грудня 2017 року (а.с.48).

Відповідно до нотаріально-посвідченої заяви відповідача ОСОБА_2 від 01 березня 2018 року ним надано дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в супроводі позивачки ОСОБА_1 строком по 01 березня 2019 року (а.с.79).

Висновок органу опіки та піклування Тячівської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 02 серпня 2017 року за №237 судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги, оскільки такий не ґрунтується на встановлених судом обставинах та вимогах закону.

Судова колегія вважає, що позивач не надав суду переконливих доказів про те, що ОСОБА_2 негативно впливає на виховання доньки і умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, тобто свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і позбавлення батьківських прав може мати місце у виняткових випадках, які судом не встановлено і суд обґрунтовано відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновок суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 27 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: