Справа №461/6973/18&?п;
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2018 року позивач звернулася до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2, в якому просила змінити розмір аліментів та стягувати їх з відповідача на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 27 вересня 2001 року по 22 вересня 2006 року. Вони мають спільну дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2006 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання сина, є недостатнім для забезпечення повсякденних потреб з урахуванням його віку, оплати репетиторства з підготовки сина до вступу у вищій навчальний заклад.

Ухвалою судді від 21 вересня 2018 року відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що станом на сьогоднішній день сума аліментів у 250 гривень недостатня для утримання 17-річної дитини, що обєктивно повязане із зменшенням купівельної спроможності національної валюти. Крім того, у відповідача змінився матеріальний стан, оскільки у 2010 році останній набув у власність 1/4 квартири у місті Львові.

В судовому засіданні представник відповідача та відповідач вимоги визнали частково, погодилися, що сума аліментів у 250 гривень є недостатньою, не заперечували щодо стягнення аліментів в розмірі 700-900,00 грн. Відповідач працює, але отримує не велику зарплату. Він не ухиляється від утримання дитини, допомагав пройти лікування у стоматолога, придбавав сину одяг. Однак, просили врахувати, що відповідач має нову сімю, де в нього народилася донька, а дружина перебуває у відпустці по догляду за нею. Зауважили, що позивач взагалі не перебуває на території України, а відтак, у неї відсутні підстави для збільшення розміру аліментів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до офіційних відміток у паспорті ОСОБА_4 (серія КВ № 708103), вона в період з 27 вересня 2001 року по 22 вересня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 (а.с.6-7).

Позивач та відповідач зареєстровані батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2006 року був частково задоволений позов ОСОБА_4 та з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі 250,00 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Для примусового виконання судового рішення позивачеві був виданий виконавчий лист № 2-3826/06.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 137259919, відповідач ОСОБА_2 є власником 1/4 частини квартири № 5Б в буд. 8 по вул. І. Свєнціцького у м. Львові, а також квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-14).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України (СК України), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Аналогічна норма міститься у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства".

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 183 та 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто державою для дитини встановлена мінімальна гарантія, що бути необхідною та достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що права ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, захищаються законом і сума аліментів повинна бути збільшена. Однак, на думку суду, позовна вимога про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - є некоректною, взаємовиключною. Оскільки прожитковий мінімум, як гарантована соціальна гарантія держави, змінюється по декілька разів на рік, то і сума аліментів не буде чітко визначеною твердою грошовою сумою. Встановлюючи збільшений розмір аліментів у розмірі 1/4 доходу платника аліментів, але не менш мінімуму встановленого законом, суд виходить з наступного.

В ході судового розгляду було зясовано, що відповідач ОСОБА_2 працює на посаді завідувача гуртка у Львівському коледжі транспортної інфраструктури Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка ОСОБА_7. В період з квітня по вересень 2018 року ОСОБА_2 нараховувалася щомісячно заробітна плата у сумі 3723,00 грн. (а.с.28).

ОСОБА_2 з 30 жовтня 2014 року перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с.31). Від другого шлюбу має неповнолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.32). ОСОБА_8 перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує в Управлінні соціального захисту Личаківської районної адміністрації м. Львова соціальну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. щомісячно (а.с.30).

Тобто, на момент розгляду справи, відповідач має обовязок по утриманню дочки ОСОБА_10, дружини та сина ОСОБА_11, а відтак, розмір утримання 1/4 - є рівним та справедливим для усіх членів родини та його самого. Зазначена частка від заробітної плати, з урахуванням мінімальної гарантії, забезпечить його дітям рівні майнові умови та можливості щодо розвитку, а також задоволення побутових потреб.

Відповідачем не надано до суду доказів, які б підтверджували неможливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, він не є інвалідом, не має хронічних захворювань, що перешкоджали його б працездатності. Посилання відповідача на маленьку суму заробітної плати як підставу для меншої суми аліментів не можуть бути прийняті судом, оскільки розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, судом враховано, що впорядку спадкування відповідачем отримане у власність майно, а саме частина квартири, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12), отримання державної соціальної допомоги на другу дитину. Посилання відповідача на факт не проживання позивача на території України не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не ґрунтуються на законі.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Аліменти присуджуються у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 (пятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При зверненні до суду позивач ОСОБА_4 сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., що відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2006 року, та стягувати з ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку останнього щомісячно, але не менше 50 (пятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Стягувач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_2.

Боржник: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д.Фролова