Справа №339/208/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2018 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.

з участю позивача за первісним та відповідача за зустрічним ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника відповідача за первісним та позивача за зустрічним ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_4 з позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно на половину домоволодіння по вул.Грабовського, 2 в с.Тисів Болехівської міської ради, після смерті матері.

Вимоги мотивує тим, що вказане будинковолодіння належало його батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Після смерті батька, мати розпорядилася майном та склала заповіт, згідно якого все її майно в рівних частках заповіла йому та його сестрі ОСОБА_4

06.10.2017 року мати ОСОБА_6 померла і він прийняв спадщину, адже проживав до смерті спадкодавця і згідно ст.1268 ЦК України вважається таким що прийняв спадщину, оскільки не заявляв про відмову від спадщини та подав заяву про прийняття спадщини. Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом йому відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане будинковолодіння.

Відповідачем ОСОБА_4 05.07.2018 року подана зустрічна позовна заява, в якій просить прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та визнати за нею право власності на половину домоволодіння по вул. Грабовського, 2 с.Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області. Свої позовні вимоги мотивує тим, що мати заповіла все своє майно в рівних частках їй та її братові ОСОБА_1

Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року вказані позови об"єднано в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 так і представник відповідача ОСОБА_3, підтримали позовні вимоги та не заперечували щодо задоволення заявлених до них позовних вимог.

Так, згідно ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про прийняття визнання відповідачами позову та задоволення позовних вимог, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є будинковолодіння в с.Тисів по вул. Грабовського, 2, будівництво якого велося на законних підставах (а.с.13-18), правовстановлюючі документи на який ніким не виготовлялися (а.с.12).

Так, згідно рішення загальних зборів колгспу "Дружба" від 13.02.1963р. №2 ОСОБА_5 виділено в с.Тисів земельну ділянку під забудову . (а.с.14).

А у відповідності до рішення виконавчого комітету Тисівської сільської ради від 27.02.1965 №5 проведено виділ в натурі земельної ділянки для будівництва та проведено в натурі розбивку житлового будинку ( акт від 15.03.1963р. №18 на а.с.15-18)

З технічного паспорту на вказаний житловий будинок вбачається, що такий був збудований 1963 року (а.с.20-24).

Як ствердили сторони, вказане будинковолодіння збудували їхні батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за час шлюбу (а.с.49).

Згідно записів погосподарських книг Тисівської сільської ради будинок облікувався за ОСОБА_5 на час його смерті ОСОБА_6 (дружина) проживала та була зареєстрована у вказаному будинку (а.с.7).

Після його смерті, яка настала 16.08.2001 року (а.с.50), спадщину прийняла за законом дружина, яка продовжувала проживати у вказаному будинковолодінні та вступила в управління майном.

Оскільки цивільні відносини, пов'язані з прийняттям спадщини, виникли й закінчилися до 01 січня 2004 рокудо набрання чинностіЦивільним Кодексом України, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу суд при вирішенні даного спору застосовує до них положення ЦК Української РСР 1963 року.

Статтями 524, 529, 549ЦК України ( в редакції 1963р.) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом та заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках, діти, дружина, батьки померлого.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (днем смерті спадкодавця).

Як встановлено ст. 538 цього ж Кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із дня відкриття останньої він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем її відкриття заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК, статті 34, 35, 38 Закону від 2 вересня 1993р. Про нотаріат.).

Дія зазначених норм закону поширюється на спадкоємців як за заповітом, так і за законом.

Встановлено, що ОСОБА_6, будучи спадкоємцем за законом після смерті чоловіка прийняла спадщину, оскільки після його смерті, одразу вчинила дії, які свідчать про це : зокрема, продовжувала проживати в будинку, користуватися особистими речами та стала здійснювати догляд за будинком, підтримуючи належний стан.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закон управа на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, оскільки спірний будинок було збудовано до 01.07.2004 року, то державна реєстрації прав на нього не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на нього не залежить від державної реєстрації.

Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.07.2004 року, до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, зважаючи на те, що вказаний житловий будинок в записах погосподарської книги за 2016-2018 роки рахувався за ОСОБА_6 (а.с.9), то суд визнав, що вона була власником даного будинку і після її смерті, яка настала 06.10 2017 року, такий входить до складу спадкового майна (а.с.57).

Спадкування здійснюється за заповітом, оскільки за життя ОСОБА_6склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Тисівської сільської ради за яким заповіла все своє майно в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.19).

Факт родинних відносить підтверджується свідоцтвами про народження сторін (а.с.25,70).

Як зазначено в ст.1216 ЦК УКраїни спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до іншої особи (спадкоємця).

Згідно з положеннями частин 1,2 ст.1220, ч.1 ст.1222, ч.3 ст.1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття cпадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1,3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК строк.

Сторони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини 26.02.2018 року, тобто у встановлений закрном термін з часу відкриття спадщини - 06.10.2017р. (а.с.8,68).

Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їм відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця (а.с.11).

Стосовно відсутності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії колегія суд констатує наступне.

Нотаріальна діяльність є специфічна правова форма діяльності, сутність якої полягає в тому, що в її рамках здійснюється застосування правових норм шляхом реалізації нотаріатом юрисдикційних повноважень у безспірних справах пов'язаних із цивільними правовідносинами.

Відсутність належного правовстановлюючого документу засвідчує про те, що дана справа не може тлумачитись як безспірна, а отже до даних правовідносин не може бути застосована нотаріальна форма охорони та захисту прав і законних інтересів позивача шляхом вчинення нотаріальних дій.

Отже, позивачі, будучи спадкоємцям за заповітом вважаються такими, що прийняли спадщину у вигляді будинковолодіння після смерті матері ОСОБА_6 і вона належить їм з часу її відкриття.

З технічного паспорту вбачається, що дане будинковолодіння складається із житлового будинку А, стайні Б, стодоли В, літньої кухні Г, гаражу Д, навісу Е, навісу Є, вбиральні Ж, навісу З, криниці, воріт, огорож (а.с.20-24).

На підставі наведеного ст.1220-1223,1268,1269 ЦК України, керуючись ст. 258-259,263-265 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по вул. Грабовського,2 в с.Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області, яке складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку А, стайні Б, стодоли В, літньої кухні Г, гаражу Д, навісу Е, навісу Є, вбиральні Ж, навісу З, криниці, воріт, огорож.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинковолодіння по вул. Грабовського,2 в с.Тисів Болехівської міської ради Івано-Франківської області, яке складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку А, стайні Б, стодоли В, літньої кухні Г, гаражу Д, навісу Е, навісу Є, вбиральні Ж, навісу З, криниці, воріт, огорож.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім'я сторін, їх місцезнаходження та проживання : ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 міської ради Івано-Франківської області.

ОСОБА_4 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 міської ради Івано-Франківської області.

Дата складання повного тексту рішення 24.10.2018

Суддя Головенко О.С.