Справа № 333/3431/18
Провадження № 2/333/1972/18
18 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Дмитрієвої М.М.,
за участю секретаря Барахової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду
м. Запоріжжя, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав,-
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне.
З 11 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 від якого сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 25 січня 2016 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо. На підставі рішення суду з відповідача на корить позивача стягнуто аліменти на утримання сина, проте через звільнення ОСОБА_2 із роботи стягнення аліментів у примусовому порядку не проводиться, на теперішній час відповідач має заборгованість. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано.
Оскільки відповідач ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини, не відвідує сина, не цікавиться його розвитком та станом здоров'я, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою суду від 19 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.
27 вересня ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання 18 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1, повідомлена своєчасно та належним чином, не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, на фіксуванні судового процесу не наполягає.
Відповідач ОСОБА_2, повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, не з'явився, причини його неявки суду невідомі. Направлені за місцем його проживання конверти із судовими повістками повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Представник третьої особи - органу опіки та піклування по Комунарському району ЗМР, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позов підтримує в інтересах дитини, на фіксуванні судового процесу не наполягає.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
З 11 жовтня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4, виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1000, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2016 року розірвано, прізвище «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1».
Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого повторно 19 травня 2017 року Комунарським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 278.
Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 30 квітня 2018 року, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, становить 45 750, 73 грн.
За повідомленням ДНЗ «Космічний», ОСОБА_5 відвідує заклад з 16 серпня 2017 року, вихованням дитини в межах закладу займається його мати: приводить та забирає дитину, відвідує батьківські збори.
В акті обстеження умов проживання, складеного за адресою: АДРЕСА_1, вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають в орендованій квартирі, яка складається з двох кімната. Умови проживання добрі, у дитині наявна окрема кімната, іграшки та одяг. Зі слів матері батько з дитиною не мешкає з березня 2016 року, з дитиною не спілкується.
Згідно зі висновку заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 24 вересня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться фізичним, духовним та психічним розвитком дитини, матеріально не допомагає, зі святами та днем народження дитину не вітає. Зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно зі ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками: не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує сину достатній життєвий рівень, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечує всебічний розвиток сина, як особистості.
На підставі викладеного, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.
Згідно зі ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місцем реєстрації вказано Комунарський районний у м. Запоріжжя ВДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, то копію рішення, після набрання ним законної сили, необхідно направити до вказаного відділу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Враховуючи, що позов задоволено, то з відповідача на користь позивача відповідного до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути сплачений нею при подачі судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 141, 150, 164 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 247, 280-284, 417 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Копію рішення суду після набрання ним законної сили направити до Комунарського районний у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити рішення в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення суду залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва