У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 cічня 2018 року

м. Київ

справа № 2-673/11

провадження № 61-441 ск 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), ПогрібногоС. О., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Германчук Роман Васильович, начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Цабак ВолодимирЯрославович, фізична особа-підприємець ОСОБА_7, товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулась до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 29 квітня 2011 року задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») до неї та

ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_8 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 4 092 263 грн 10 коп. заборгованості за

кредитним договором. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року звернуто стягнення на майно, що належить їй та

ОСОБА_8, у тому числі: на будівлю першої черги кафе-бару «Колиба»

відпочинкового комплексу «Інклюз», загальною площею 177, 7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 та

на об'єкт незавершеного будівництва мотелю, що знаходиться за цією ж адресою, а також на земельну ділянку, площею 0, 1125 га, що належать їй на праві власності.

У задоволенні зустрічного позову до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відмовлено.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень

Головного територіального управління юстиції України у Львівській області було

відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа,

виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 10 червня

2012 року на виконання зазначеного вище судового рішення.

У вересні 2013 року складено звіт про оцінку майна, на яке звернуто стягнення

рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 квітня

2011 року, відповідно до якого його вартість визначено у розмірі 1 475 309 грн.

Відповідно до акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного 09 липня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області

Германчуком Р. В., вищевказане майно придбане ОСОБА_9 на прилюдних

торгах, які відбулись 08 липня 2014 року, за ціною - 1 110 000 грн.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до правоохоронних органів із заявою про

вчинення кримінального правопорушення, вважаючи прилюдні торги незаконними. У межах вказаного досудового розслідування проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено звіт від 31 жовтня 2016 року, яким встановлено, що вартість відчуженого на прилюдних торгах майна відпочинкового комплексу «Інклюз» могла становити 5 462 445 грн.

Посилаючись на те, що про протиправність дій державного виконавця зі складання звіту про оцінку майна від 03 вересня 2013 року та протиправність дій експерта їй стало відомо після ознайомлення 15 грудня 2016 року з висновком судової експертизи № 1737, просила поновити строк на оскарження дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області; визнати протиправною оцінку майна об'єктів відпочинкового комплексу «Інклюз», що була проведена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області

Германчуком Р. В. та оформлена звітом від 03 вересня 2013 року; визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Германчука Р. В. та начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Цабака В. Я. з визначення вартості належного їй майна, передачу його на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною вказаним звітом.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 червня

2017 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області

від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_4 відмовлено у поновленні строку на

оскарження дій державного виконавця, скаргу залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм

матеріального та порушення норм процесуального права, й направити справу на

новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції

Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до

Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за

правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті389 ЦПК України підставами для

касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті

касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкрититі касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із оскаржуваних ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, убачається, що

касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Відповідно до вимог статті 383 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої

посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 385 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до частини другої статті 72 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

За приписами частини першої статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Постановляючи ухвалу про відмову у поновленні строку на оскарження дій

державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й

апеляційний суд, врахувавши приписи статтей 383 та 385 ЦПК України, роз'яснення, викладенні у пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (стаття 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 пропущено десятиденний строк протягом якого може бути подано скаргу до суду, та не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

При цьому, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із того, що про порушення свого права ОСОБА_4 дізналась або повинна була дізнатись 12 липня 2014 року, коли на підставі її заяви щодо незаконності проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, правоохоронним органом було розпочато досудове розслідування.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в

касаційному порядку суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної

скарги правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм

матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним,

вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іними.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4,

заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, державний

виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Германчук Роман

Васильович, начальник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Цабак

Володимир Ярославович, фізична особа-підприємець ОСОБА_7, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на дії

державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

С.О. Погрібний

О.В. Ступак