ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/215/18 Справа № 215/1851/18 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/1851/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року, яке постановлено суддею Квятковським Я.О. о 12 годині 59 хвилин у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комібнат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2008 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 40% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, які при наступних переоглядах залишилися незмінними та з 2013 року встановлені на безстроковий термін.

Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, просив суд стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК»на його користь моральну шкоду у розмірі 170 000, 00 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК»на користь ОСОБА_1 25 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 600,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК»на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2, просить змінити рішення суду та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди до заявленої ним вимоги у позовній заяві, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та неврахування того, що позивач всю свою трудову діяльність працював саме у відповідача, який допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробництва, що призвело до виникнення професійного захворювання та завдає позивачу, як моральні, так і фізичні страждання. При цьому, позивач наголошує на тому, що втрата професійної працездатності у розмірі 40% та третя група інвалідності встановлені йому безстроково, тобто стан його здоров'я вже ніколи не покращиться. При цьому, у зв'язку з виявленим професійним захворюванням, винним у виникненні якого є відповідач, позивач потребує нагляду лікарів за місцем проживання, оздоровлення в санаторії-профілакторії та санаторно-курортному лікуванні, постійного прийому гіперактивних препаратів, а також потребує щорічного реабілітаційного лікування, що змінює його звичний ритм життя.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 у період з 20 вересня 1976 року по 24 липня 2008 рокупрацював на різних посадах на Північному гірничозбагачувальному комбінаті ім.Комсомолу України, Ордена Леніна Північному гірничозбагачувальному комбінаті ім.Комсомолу України та Відкритому акціонерному товаристві «Північний ГЗК», правонаступником яких є ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 5-7).

01 квітня 2008 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини встановлено наявність у позивача професійного захворювання із діагнозом: вібраційна хвороба першої-другої ст., синдром церебрально-периферичної ангіодістонії та полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового періартрозу ПФ другого ст., деф.артрозу ліктьових (в сполученні з періартрозом) і колінних суглобів ПФ першого-другого ст. та трофічними порушеннями на кистях (а.с. 8-9).

Відповідно до п. п. 17. 19 Акту №13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 квітня 2008 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 30 років 2 місяців на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу на організм шкідливого фактору, показники якого перевищували гранично допустимий рівень, а саме: рівень вібрації загальної транспортної - 112 дБ при ГДР 107 дБ, які виникли в результаті порушення керівництвом гірничотранспортного цеху №2 ПрАТ «ПівнГЗК» приписів ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с. 8-9).

Висновком МСЕК від 11 червня 2008 року позивачу первинно встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та визнано людиною з інвалідністю третьої групи на термін з 09 червня 2008 року по 01 липня 2009 року (а.с.10).

При наступних переоглядах розмір стійкої втрати професійної працездатності та група інвалідності залишилися незмінними (а.с. 11-12).

Висновком МСЕК від 30 липня 2013 року позивачу встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності та визнано людиною з інвалідністю третьої групиз 01 липня 2013року безстроково (а.с. 12).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з ушкодженням ним здоров'я при виконанні ним трудових обов'язків та втрати професійної працездатності з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з Акту №13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 квітня 2008 року, причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 30 років 2 місяців на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу на організм шкідливого фактору, показники якого перевищували гранично допустимий рівень, а саме: рівень вібрації загальної транспортної - 112 дБ при ГДР 107 дБ.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено Актом №13 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 квітня 2008 року, який складено комісією до складу якої входили й представники ПрАТ «ПівнГЗК», які підписали даний Акт без жодних зауважень (а.с. 9).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров'ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований нестійкий дистабілізаційний стан його здоров'я, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 40 % та визнаний людиною з інвалідністю третьої групи безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров'я відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, працю позивача на протязі 30 років 2 місяців в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, виключно на ПрАТ «ПівнГЗК», що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров'я в майбутньому, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 25 000,00 грн. до 40 000,00 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2,- задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 серпня 2018 року змінити, збільшивширозмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1з 25 000 (двадцяти п'яти тисяч) гривень 00 (нуль) до 40 000 (сорока тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: