Справа № 149/2144/18
Провадження №2/149/703/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.10.2018 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання права власності на майно за набувальною давністю

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з вказаною позовною заявою та просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на житловий будинок, що розташований в с. Терешпіль Хмільницького району по вулиці Радянська, 19. Свої вимоги мотивують тим, що 5 квітня 2008 року вони уклали з ОСОБА_4 договір за яким передали останньому 9000 грн, маючи намір придбати належний йому житловий будинок. Відповідно до змісту договору, продавець зобов"язався нотаріально посвідчити його не пізніше 5 травня 2008 року. Після сплати грошових коштів, позивачі разом з дітьми поселились у вказаному будинку. а в подальшому зареєстрували їхнє місце проживання. а ОСОБА_4. знявшись з реєстрації, виїхав на постійне місце проживання до міста Київ. В зв"язку з виїздом останнього, договір купівлі будинку нотаріально не посвідчили. 23.01.2018 року ОСОБА_4 помер, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшов і будинок. Спадкоємцем майна померлого є його дочка, відповідач по справі, яка отримала свідоцтва про право на спадщину, крім житлового будинку, оскільки в зв"язку з його продажем, вона на нього не претендує. Позивачі зазначають, що протягом більше 10 років відкрито, добросовісно, безперервно проживають у будинку, що належав ОСОБА_4, сплачуть комунальні послуги, користуються господарськими спорудами, обробляють земельну ділянку та несуть витрати по утриманню зазначеного майна. В зв"язку з викладеним, просять визнати за ними, в рівних частках, по 1/2 частці за кожним, право власності за набувальною давністю на житловий будинок №16 по влиці Садова (Радянська) в с. Терешпіль Хмільницького району Вінницької області, що належав ОСОБА_4.

В судове засідання позивачі не з"явились, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просять позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задоволити.

Суд, дослідивши докази встановив наступне.

Відповідно до письмового договору від 5 квітня 2008 року ОСОБА_4 отримав від позивачів кошти в сумі 9000 грн в рахунок продажу будинку, нотаріально посвідчити договір зобов"язувався не пізніше 5 травня 2008 року (а.с.5)

Згідно довідки, виданої Терешпільською сільською радою в житловому будинку №16 по вулиці Садова (Радянська) в с. Терешпіль Хмільницького району Вінницької області зареєстровані та проживають позивачі та їх четверо дітей (а.с.9)

Належність спірного житлового будинку ОСОБА_4 підтверджується відповідними довідками (а.с.10.11,13)

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер 23.01.2018 року (а.с.20)

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вулиці Садова, 19 с. Терешпіль правовстановлювальні документи на будинок відсутні, самовільно збудовані споруди відсутні (а.с.21-25)

Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні беззаперечно доведено, що з 2008 року по даний час позивачі добросовісно та відкрито володіють житловим будинком з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по вулиці Садова, 16 Вінницької області та рахується за покійним ОСОБА_4. Позивачі фактично здійснюють функції володільця; своїми правомірними діями позивачі заволоділи майном і продовжують відкрито, безперервно володіти ним.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Також, згідно з п.п.9,11 постанови ПленумуВищого спеціалізованогосуду Україниз розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 201 4року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачами доведено факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито, безперервно користуються нерухомим майном на протязі більше десяти років, крім того, відповідачем позовні вимоги визнано, визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 328,344 ЦК України, ст.ст. 263-266,272,273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в рівних частках, по 1/2 частці за кожним, право власності за набувальною давністю на житловий будинок №16 по влиці Садова (Радянська) в с. Терешпіль Хмільницького району Вінницької області, загальною площею 60.6 кв. м. , житловою площею 18 кв.м., зазначений під літ. "А" з верандою "а" і ганком та господарськими будівлями: погребом "Б", літньою кухнею з сараєм "В", сараєм "Г", убиральнею "Д", огорожею №1, воротами з хвірткою №2 та криницею №3, вартістю 138451,00 грн., що належав ОСОБА_4.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Робак М. В.