Справа № 522/6815/17
Номер провадження 2/522/1750/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) про позбавлення права користування та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, а саме - квартири АДРЕСА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, позивачка, є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року (справа 522/11964/14), зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер 34147826 від 04.03.2017 року).

У вказаній квартирі окрім неї, ОСОБА_1, та її доньки ОСОБА_3 зареєстрований колишній чоловік - ОСОБА_2, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року (справа 522/11964/14). Відповідно до рішення суду відповідачу виділено у власність земельну ділянку, загальною площею 0.100 га, розташовану за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Кільцева, буд. 11, кадастровий номер: :0670 та розташований на земельній ділянці двоповерховий житловий будинок, загальною площею 500 кв.м., визнавши за відповідачем право власності на вказане майно, в якому на даний час і фактично проживає відповідач.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року (справа 522/11964/14), зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер 34147826 від 04.03.2017 року). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року (справа 522/11964/14).

Також судом встановлено, що згідно з Актом про не проживання від 10.07.2018 року, складеного мешканцями будинку, встановлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_2 не проживає понад рік. Разом з тим відповідач з реєстраційного обліку за даною адресою не знявся.

Крім того, згідно з листом Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області від 18.04.2017 року за № 09.2 217 встановлено що відповідач фактично мешкає за адресою: вул. Кільцева, буд. 11, с. Фонтанка, Комінтернівський район, Одеська область.

Позивачка у своєму позові зазначає, що після з 2014 року відповідач у квартирі АДРЕСА_2 не проживає й з того часу ніколи у квартирі не зявлявся, жодних спроб потрапити до квартири не робив, мешкає зараз фактично за адресою: вул. Кільцева, буд. 11, с. Фонтанка, Комінтернівський район, Одеська область, проте з реєстраційного обліку за даною адресою не знявся.

Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на нього, чим порушуються права позивачки й тому вона змушена звернутися за захистом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку.

Так, п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на житлову площу.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи. Рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть та ін.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Оскільки власністю відповідача і місцем перебування або проживання зазначена квартира не становить, він має бути знятий з реєстраційного обліку за цією адресою.

Згідно ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Відповідно до ст. 41 Конституції та рішення ЄСПЛ «ОСОБА_4 проти України» (Заява № 35041/05) від 21.12.2010 року право приватної власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики ЄСПЛ, реальна загроза порушення права особи, що пов'язана із настанням або ненастанням певної обставини, прирівнюється до порушення прав особи. ЄСПЛ визнає порушенням саму загрозу виникнення такого порушення у майбутньому і поширює статус "жертви порушення прав" на потенційну жертву. Критерії, за яких потенційне порушення прав прирівнюється до такого порушення чітко визначаються практикою Європейського суду з прав людини.

У справі Malone v. the United Kingdom (№ 8691/79, Рішення від 2 серпня 1984) ЄСПЛ зазначив, що наявність законодавчо обумовленого підґрунтя для порушення прав особи саме по собі становить порушення прав особи, незалежно від того чи було здійснено безпосереднє втручання у права особи (пар.64).

У справі Sejdiж and Finci v. Bosnia and Herzegovina (№27996/06 34836/06, рішення від 22 грудня 2009) ЕСПЛ визнав порушенням наявність законодавчо обумовлених передумов, що б перешкоджали Заявнику реалізувати свої права у разі, якщо останній виявить бажання реалізувати свої права у майбутньому. Суд виходив з того, що сукупність об'єктивних обставин справи дозволяє зробити припущення, що існує реальна можливість того, що Заявник може забажати реалізувати свої права у майбутньому (пар. 29).

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність усіх законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі коли потенційне порушення пов'язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати.

З урахуванням вищенаведеного, факт реєстрації ОСОБА_2 у квартирі, яка належить на праві власності позивачу порушує право позивача на володіння та користування своїм майном, виникає необхідність сплати комунальних послуг, які фактично не використовуються. Всі такі обставини перешкоджають позивачу реалізувати свої права, що є неприпустимо відповідно до вищенаведеної практики ЄСПЛ.

Також, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі „Ковач проти України", п. 59 рішення у справі „Мельниченко проти України", п. 50 рішення у справі „Чуйкіна проти України" тощо).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача документально підтверджені квитанцією № 92590 від 07.04.2017 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК УРСР, ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 222, 224, 258-259,263-268, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) про позбавлення права користування та зняття з реєстрації - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ( РНОКПП НОМЕР_2) права користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 41 в будинку № 14 по вул. Утьосова у м. Одесі.

Зняти ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_2) з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

10.10.18