ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №592/11038/18

Номер провадження 22-ц/788/1639/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «МАШ-СЕРВІС»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 серпня 2018 року в складі судді Бичкова І.Г., постановлену у м. Суми,

в с т а н о в и в:

10.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про стягнення з ТОВ «МАШ-СЕРВІС» на його користь 6135,48 грн нарахованої але не виплаченої заробітної плати та 20700,06 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.03.2018 року по 10.08.2018 року в порядку наказного провадження.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.08.2018 року заявнику відмовлено у видачі судового наказу.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, заяву про видачу судового наказу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ухвала постановлена місцевим судом з порушення норм процесуального права, оскільки подана заявником до суду довідка ТОВ «МАШ-СЕРВІС» про розмір заборгованості із заробітної плати №124 від 07.08.2018 року містить всі необхідні відомості для видачі наказу, включно з розміром середньоденної зарплати заявника, яка становить 186,487 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу боржником не направлено.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав суду відомостей про розмір середньоденного заробітку заявника на день звільнення, що позбавляє суд можливості визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Зміст і форма заяви про видачу судового наказу, а також інші вимоги до неї визначені статтею 163 ЦПК України.

Порядок розгляду заяви про видачу судового наказу врегульований ст.ст. 165, 167 цього Кодексу, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 165 ЦПК України якої визначено, що суддя, встановивши, що заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу, відмовляє у видачі судового наказу.

Таким чином, у разі подання заяви про видачу судового наказу без дотримання вимог ст. 163 ЦПК України, суд відповідно до частини 2 статті 167 ЦПК України постановляє увалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (Далі - Порядок) нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник працював у ТОВ «МАШ-СЕРВІС» з 01.08.2017 року по 28.02.2018 року (а.с. 6). Січень та лютий 2018 року - останні два місяці роботи ОСОБА_1 на підприємстві, тобто, для обчислення розміру середньоденної заробітної плати враховується зарплата саме за ці місяці.

Проте з довідки, виданої заявнику боржником, вбачається, що розрахунок його середньоденної заробітної плати зроблений роботодавцем виходячи із заробітної плати за грудень 2017 року та січень 2018 року (а.с. 7), а не за два останніх місяця роботи, як того вимагає Порядок. Тобто, зазначений у довідці розмір середньоденної заробітної плати не може бути врахований судом при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, заявник не надав суду доказів на підтвердження кількості робочих днів у лютому 2018 року, в якому відбулось його звільнення та кількості робочих днів за період затримки розрахунку - з 01.03.2018 року по 10.08.2018 року, саме у ТОВ «МАШ-СЕРВІС». Без таких даних не можливо провести розрахунок середньоденної заробітної плати та визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у видачі судового наказу в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Проте доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови заявнику у видачі судового наказу про стягнення заробітної плати, заслуговують на увагу і дають підстави для скасування ухвали суду в цій частині, оскільки заявник підтвердив належними допустимими доказами наявність заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2018 року на загальну суму 6135,48грн., надавши суду належним чином засвідчену довідку.

Розділом 2 ЦПК України визначені основні засади розгляду справ в порядку наказного провадження, відповідно до норм якого обов'язок з видачі наказу покладено на суд першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд визнає ухвалу про відмову видачі судового наказу в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі такою, що перешкоджає подальшому розгляду цього питання місцевим судом, і тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду в цій частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що у довідці про розмір заборгованості вказані всі відомості, необхідні для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку, висновків суду не спростовують, оскільки розмір середнього заробітку заявника, зазначений у довідці боржником, розрахований з порушенням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, крім того, відсутні дані про тривалість робочого часу у період затримки розрахунку, що позбавляє суд можливості визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України питання про відшкодування фактично понесених судових витрат підлягає вирішенню при ухваленні судового рішення по суті питання, а саме - про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 379, 381-382, ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 серпня 2018 року в частині відмови у видачі наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2018 року скасувати і направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.І. Собина

С.Г. Хвостик