ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 389/200/18

провадження № 22-ц/781/1325/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2018 року, суддя Ябчик Н.М., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є її батьком.

Батьки перебували у шлюбі, проте його за рішенням суду розірвано.

До досягнення повноліття, питання щодо її утримання було вирішено батьками, шляхом передачі частини нерухомого майна, яке належало батькові у її власність.

На даний час позивач продовжує навчання у вищому навчальному закладі, а саме в Чорноморському національному університеті ім. Петра Могили за контрактом, на денній формі навчання.

Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року. Навчальний план не надає змоги працювати та отримувати дохід. Відповідач добровільно допомоги на її утримання не надає та не спілкується з нею.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2021 року, але не менше 50% від встановленого Законом прожиткового мінімуму для однієї особи.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2018 року позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначається, що позивач навчалася в навчальному закладі за рахунок державного бюджету та отримувала стипендію, однак у зв'язку із поведінкою була відрахована. Продовжує навчання на умовах контракту. Зазначено , що у 2009 році ним було передано ? частину житлового будинку в рахунок аліментів позивачу. Посилається на те, що не працює, оскільки є опікуном старшого брата ОСОБА_3, який є інвалідом дитинства та страждає хронічним психічним захворюванням в формі тяжкої розумової відсталості. Дохід його становлять соціальної виплати від держави. На його утриманні також знаходиться малолітня донька.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому зазначається, що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначається, що її батько підробляє на таксі та виконує ремонтні роботи по утепленню будинків та квартир, а також внутрішні ремонтні роботи квартир та будинків.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що позивач є донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Позивач 01.09.2017 року вступила до навчального закладу Чорноморського національного університету ім. Петра Могили на денну форму навчання, спеціальність філологія, переклад. Термін навчання закінчується 30.06.2021 року.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2007 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено, тобто з останнього стягнуто на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття-11.01.2018 року.

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.04.2009 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за якою останній передав ? частину будинку в рахунок аліментів, своїй дочці - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров'я, а також те, що відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/7 части з усіх видів доходів відповідача, але не менше 50/ від встановленого Законом прожиткового мінімуму для однієї особи , щомісячно починаючи з 25.01.2018 року і до припинення ОСОБА_2 навчання, тобто до 30.06.2021 року, але не більше як до досягнення нею віку 23років.

Однак погодитись з висновками суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження.

Позивач 01.09.2017 року вступила до навчального закладу Чорноморського національного університету ім. Петра Могили на денну форму навчання, спеціальність філологія, переклад. Термін навчання закінчується 30.06.2021 року.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2007 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено, тобто з останнього стягнуто на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття-11.01.2018 року.

Ухвалою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.04.2009 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за якою останній передав ? частину будинку в рахунок аліментів, своїй дочці - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки від 10.05.2018 року № 335 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління соціального захисту населення та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю 2 гр. внаслідок психічного розладу в розмірі 1700 грн. терміном до 31.07.2018 року.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови № 3 від 15 травня 2006 року з відповідними змінами «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (п. 20 постанови).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Правовідносини з обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов'язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов'язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись з позовом позивач не надала суду жодного доказу свого матеріального стану. Не надано таких доказів і у суді апеляційної інстанції.

Разом із тим, відповідач надав суду докази свого матеріального стану, зокрема те, що він не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу по догляду за рідним братом, який є інвалідом 2 гр. внаслідок психічного розладу в розмірі 1700 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати своїй доньці матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання, а тому позов задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, зокрема не встановив дійсні обставини по справі і як наслідок ухвалив судове рішення, яке не ґрунтується на доказах .

Оскільки суд першої інстанції при розгляді справи допустив порушення норм процесуального права, відповідно п.п 1,2,4 ч. 1 ст.376 ЦПК України зазначені обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення , яким у задоволенні позову відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Кіровоградської області,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.05.2018 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Текст постанови складено 14.09.2018року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: