ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 405/643/17

провадження № 61-15971св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 73 «Червона квіточка» комбінованого типу,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року та на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, постановлені у складі судді Голованя А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 73 «Червона квіточка» комбінованого типу про зміну умов договору.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач відмовив йому у добровільному погодженні і внесенні змін до пункту 6.3.1 укладеного між ними договору про спільну діяльність від 3 серпня 2015 року щодо уточнення порядку нарахування і оплати додаткових послуг та оплати за харчування дитини за дні, коли вона не відвідує дошкільний навчальний заклад. Оскільки вважає отриману відмову неправомірною і такою, що порушує його права як батька дитини, яка відвідує Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 73 «Червона квіточка» комбінованого типу, ОСОБА_4 просив суд внести відповідні зміни до договору про спільну діяльність від 3 серпня 2015 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 визнано неподаною і повернено позивачу у зв'язку із невиконанням вимог ухвали цього суду від 16 лютого 2017 року щодо сплати судового збору у розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись із ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 травня 2017 року, ОСОБА_4 оскаржив її у апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, а подану ним апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору у розмірі 320 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року у зв'язку із невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною і повернено.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду про залишення його апеляційної скарги без руху у зв'язку із несплатою судового збору постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки він звільнений від його сплати відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій.

Вважає помилковим висновок апеляційного суду про звільнення учасників бойових дій від сплати судового збору лише у справах за позовами про захист їх прав як учасників бойових дій, оскільки відповідного обмеження Закон України «Про судовий збір» не містить.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 наухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року.

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року про визнання його апеляційної скарги неподаною і її повернення, у якій просить вказану ухвалу скасувати і направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду про повернення його апеляційної скарги у зв'язку із невиконанням ним вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що вимога апеляційного суду про сплату судового збору за подання апеляційної скарги є неправомірною, оскільки він має статус учасника бойових дій і звільнений від його сплати відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому у суду не було правових підстав для повернення апеляційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 наухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року справу за касаційними скаргами ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року та ухвалу цього суду від 27 червня 2017 року призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Залишаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 без руху ухвалою від 9 червня 2017 року та повертаючи її ухвалою від 27 червня 2017 року у зв'язку з невиконанням заявником вимог щодо сплати судового збору, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору лише у справах за спорами, пов'язаними із порушенням його прав як учасника бойових дій. Оскільки даній спір не стосується прав ОСОБА_4 як учасника бойових дій, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає сплаті ним на загальних підставах, тому, у зв'язку із невиконанням відповідної вимоги суду, скарга підлягає визнанню неподаною і поверненню.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими.

Відповідно до статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій поширює дію Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про безоплатну правову допомогу» 6 листопада 2012 року частину другу статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов'язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року (набрав чинності з 1 вересня 2015 року) внесено зміни, зокрема, до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору) та передбачено, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C. G. Та інші проти Болгарії» («C. G. and others v.Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», в першу чергу, пов'язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір». Проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги щодо сплати судового збору, порушувати чи обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду у зв'язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Звужене тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суперечить принципу правової визначеності і не може вважатися обґрунтованим, тому помилковою є відмова апеляційного суду у звільненні ОСОБА_4 як учасника бойових дій від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з тих підстав, що справа за його позовом до Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 73 «Червона квіточка» комбінованого типу про зміну умов договору не пов'язана з порушенням прав позивача як учасника бойових дій.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд Кіровоградської області при постановленні ухвали від 9 червня 2017 року про залишення апеляційної скарги ОСОБА_4 без руху у зв'язку із несплатою судового збору і ухвали від 27 червня 2017 року про визнання апеляційної скарги неподаною і її повернення допустив порушення процесуального права.

Відповідно до статті 411 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права.

За таких обставин ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року та від 27 червня 2017 року підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_4задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 9 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик