УХВАЛА

11 липня 2018 року

м. Київ

справа № 753/13089/15-ц

провадження № 61-8722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_5, про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 10 вересня 2008 року між ТзОВ «Унікредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 158 000 доларів США зі сплатою 11,5% річних з кінцевим терміном повернення 10 вересня 2028 року.

У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_4 зобов'язання не виконувала, внаслідок чого станом на 12 червня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 186 700 доларів США, що еквівалентно 3 925 853,66 грн, яку банк просив стягнути з боржника.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 3 925 853,66 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишено без змін.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

10 липня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду із заявою про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору.

В обґрунтування заяви зазначила, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернув стягнення на передане у забезпечення виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит від 10 вересня 2008 року іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на неї на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, про що 2 травня 2018 року державним реєстратором внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оскільки кредитор задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» будь-які подальші вимоги банку щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, тому ОСОБА_4 вважає, що провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України - у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи заяви про закриття провадження, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена внесеними до Конституції України відповідно до Закону України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змінами, згідно з якими визначено, що відповідно до статті 124 юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від попередньої редакції, яка передбачала поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, та, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Про відсутність предмета спору можуть свідчити певні дії сторін чи настання обставин, за яких між сторонами не залишилося неврегульованих питань, або самими сторонами врегульовано усі спірні питання.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» жодних дій, які б свідчили про відмову від пред'явлених до ОСОБА_4 вимог у зв'язку з урегулюванням усіх спірних питань, не вчинив.

Оскільки у касаційного суду відсутні підтверджені обома сторонами спору відомості щодо узгодження ними питання про погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 10 вересня 2008 року, існує невизначеність у правах і обов'язках сторін, що не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

За таких обставин касаційний суд відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні заяви про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору.

Керуючись статтею 255 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 у задоволенні заяви про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмета спору відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик