Справа № 215/3656/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Тернівський районний суд міста ОСОБА_1

у складі: головуючого, судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пономаренко М.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровю,-

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «ПівнГЗК», яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 180 000 грн., у зв'язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

В обґрунтування вказує, що впродовж 32 року 8 місяців працював на підприємстві відповідача машиністом екскаватору з прийому та навантаженні гірничої маси Ганівського карєру ПАТ «ПівнГЗК» і виконував роботи з керування екскаватором по навантаженню гірничої маси на автомобільний транспорт. За час роботи отримав професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від загальної вібрації, синдром дисциркулярної енцефалопатії з вестибулярною дисфункцією у сполученні вегетативно-сенсорною полінейропатією з двобічним плечолопатковим періатрозом, ПФ другого ступеня, остеоартрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів, ПФ першого-другого ступеня, порушення трофіки кистей, полірадикулопатією попереково-крижовою L5, S1 та шийною С5, С6 білатерально, переважно зліва, зі стійким больовим синдромом та вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді періатрозу колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеня; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А», легенева недостатність першого ступеню, які відповідно до акту розслідування профзахворювання отримані внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які сталися з вини роботодавця.

Згідно до висновку МСЕК від 07.08.2018 р. позивачу було встановлена третя група інвалідності, втрата професійної працездатності в розмірі 65%, з яких 55% по вібраційній хворобі, 10% - по ХОЗЛ, з 30.07.2017 року безстроково. Виходячи з характеру захворювань позивача він не має змоги вести звичайний спосіб життя, він звільнився з роботи, повинен приймати ліки, йому важко виконувати будь яку роботу по господарству, він страждає на біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах, турбує оніміння кінцівок, утруднення ходи, що порушує його нормальні життєві звязки. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ОСОБА_5 180 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 14 серпня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28.08.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_5, в судовому засіданні позов не визнала, згідно якого вказує, що позивач добровільно обрав роботу, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Наявність шкідливих умов праці є обєктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового звязку між шкодою здоровю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів судом встановлено такі обставини і відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено поясненнями сторін, актом розслідування хронічного професійного захворювання (а.с11-14), що 21.06.2018 позивачу ОСОБА_4 під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлені хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від загальної вібрації, синдром дисциркулярної енцефалопатії з вестибулярною дисфункцією у сполученні вегетативно-сенсорною полінейропатією з двобічним плечолопатковим періатрозом, ПФ другого ступеня, остеоартрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів.ю ПФ першого-другого ступеня, порушення трофіки кистей, полірадикулопатією попереково-крижовою L5, S1 та шийною С5, С6 білатерально, переважно зліва, зі стійким больовим синдромом та вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофічними проявами у вигляді періатрозу колінних суглобів, ПФ першого-другого ступеня; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група «А». Легенева недостатність першого ступеню.

Згідно довідки МСЕК від 07.08.2018 року серії 12 ААА№ 050437 позивачу ОСОБА_4 встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності первинно з 30.07.2018 року, безстроково (а.с. 18).

Оцінка суду.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей.

Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є" ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей.

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання та втрати у зв'язку із цим професійної працездатності, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно до вимог ст. 153 КЗпП України - на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачу як вказувалося раніше згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, медичного висновку, медичних виписок і епікризів (а.с.4-5, 8-28), встановлено хронічне професійне захворювання. Виробничими факторами, що спричинили захворювання, є шкідливі, напружені умови праці у ОСОБА_5 перевищення гранично допустимого рівня концентрації пилу і рівня вібрації. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоровя, рекомендовано згідно п.14-17 акту підвищити контроль за забезпеченням режиму праці та відпочинку водіїв.

Згідно роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Тому, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві звязки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності, тривалість розладу його здоров'я, припинення трудової діяльності у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя.

З урахуванням вищенаведеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 50 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною.

Доводи представника відповідача про добровільний вибір позивачем умов праці, обєктивний характер шкідливості умов його праці суд до уваги не бере, так як вони не мають правового значення для вирішення спору.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки представником позивача не надано до суду докази, що підтверджують про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), то підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.

Згідно до ст.ст. 133, 141 ч.6 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України,керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 141, 263-265, 268, 273, 274 ч.4, 280, 289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інн. НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Тернівський район; про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровю задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

В інший частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суд апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста ОСОБА_1. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22.10.2018.

СУДДЯ: