ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Суми

Справа №578/74/18

Номер провадження 22-ц/788/1471/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 27 червня 2018 року в складі судді Дашутіна І.В., постановленої у м. Суми, повний текст якої складений 27 червня 2018 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про визнання незаконним звільнення, про поновлення на роботі та стягнення грошових сум,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

31 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, вимоги якого неодноразово уточнював і змінював і остаточно просив: визнати незаконним його звільнення і поновити на роботі; визнати незаконними дії відповідача по нарахуванню заробітної плати за жовтень та листопад 2017 року та зобов'язати здійснити нарахування заробітної плати; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2017 року по день ухвалення судового рішення у сумі 62520,91 грн; заборгованість по заробітній платі за період з 01 серпня по 01 листопада 2017 року у сумі 21592,27 грн; компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 1704,82 грн за період з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року; компенсацію за невикористані дні відпустки за весь період роботи у сумі 15821,52 грн; визнати незаконними дії відповідача по наданню в органи пенсійного фонду інформації стосовно розміру заробітної плати за травень-серпень 2016 року у сумі 1450 грн щомісяця та зобов'язання надати інформацію стосовно вірного розміру заробітної плати за цей період у сумі 7020 грн щомісяця; стягнути 5000 грн моральної шкоди та 4100 витрат на професійну правничу допомогу; допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заборгованості по заробітній платі в межах платежу за один місяць.

04 червня 2018 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 передана з Краснопільського районного суду Сумської області на розгляд Сумському районному суду Сумської області.

27 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах заявлених позовних вимог у сумі 100000 грн на усе рухоме і нерухоме майно відповідача, а також трактор МТЗ 80, зварювальний апарат, токарний станок 1.К.60, станок плазмової різки металу «Tesla» і грошові кошти на рахунку НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк».

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого судового рішення, оскільки відповідач може розпорядитись майном та коштами на рахунку у банку. Отже, оскільки ціна позову є суттєвою та з метою ефективного захисту і поновлення прав позивач просив заяву про забезпечення позову задовольнити.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 27 червня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і вжити заходів забезпечення позову. При цьому, зазначив, що заява про забезпечення позову містить належне обґрунтування, зокрема, щодо ціни позову, яка є суттєвою. Також вказує, що суд не обґрунтував в чому полягає передчасність забезпечення позову.

13 серпня 2018 року до апеляційного суду від представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін. При цьому представник відповідача зазначає, що вимоги заяви про забезпечення позову є неспівмірними з тими наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Крім того, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, який просив задовольнити скаргу та вжити заходи забезпечення позову, представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3, який просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, а скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належного обґрунтування необхідності забезпечити позов у обраний ним спосіб. Крім того, суд вказав на передчасність заявлених у заяві про забезпечення позову вимог, а також на не співмірність позовних вимог та вимог щодо забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно вимог ч. 2 цієї статті ЦПК забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з вимог п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, і накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

З аналізу наявних у матеріалах справи доказів та наведених норм закону не можна зробити висновок, що невжиття визначених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі та стягнення грошових сум.

Позивач, як вірно вважав суд першої інстанції, не обґрунтував заяву про забезпечення позову, тобто не вказав на обставини чи на достовірну інформацію, яка б свідчила про те, що відповідач має намір реалізувати рухоме і нерухоме майно, а також розпорядитись коштами на банківському рахунку з метою ухилення від виконання можливого судового рішення у даній справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та інших заявлених позивачем виплат, а всього на суму 100000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Проте, обраний заявником спосіб забезпечення позову, зокрема, щодо вимог про арешт майна, яке використовується фізичною особо-підприємцем має наслідком втручання у підприємницьку діяльність, оскільки це майно, а саме: трактор МТЗ 80, зварювальний апарат, токарний станок І.К.60, станок плазмової різки металу «Tesla» є основними засобами для здійснення цієї діяльності.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження належності саме відповідачу на праві власності нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, а також рухомого майна - трактора МТЗ 80. З вимогами про витребування таких доказів позивач до суду також не звертався.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів і на підтвердження того, що відповідач має намір розпорядитись належним йому майном або здійснити його приховування, що може привести до неможливості поновлення його порушених прав або утруднити їх поновлення.

Таким чином, викладені заявником причини та обґрунтування забезпечення позову колегія суддів не вважає достатніми для забезпечення позовних вимог.

Крім того, колегія суддів при перегляді рішення місцевого суду звертає увагу на процесуальну поведінку відповідача у справі, який, не чекаючи ухвалення судового рішення по суті спору, в добровільному порядку сплатив позивачу нараховану заборгованість по заробітній платі, підготував та направив позивачу проект мирової угоди, в якій запропонував останньому шляхом взаємних поступок вирішити виниклий між ними спір.

Доводи заявника апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 27 червня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення виготовлене 12 вересня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

С. С. Ткачук