Справа № 139/983/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Чубенко С.В.,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4,

та секретаря судового засідання Пилипчук В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Морозівської сільської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 02 листопада 2006 року до 08 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі і мають двох спільних малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. З моменту припинення подружніх стосунків між батьками, діти проживають з батьком ОСОБА_4

Протоколом № 2 засідання опікунської ради при виконкомі Морозівської сільської ради від 30 липня 2015 року прийнято рішення, відповідно до якого «у випадку, якщо на протязі шести місяців мати ОСОБА_1 не повернеться до родини і не буде приймати участь у вихованні дітей, клопотати перед Мурованокуриловецьким районним судом про позбавлення її батьківських прав».

11 квітня 2017 року на засіданні опікунської ради при виконкомі Морозівської сільської ради (протокол № 3) було прийнято рішення рекомендувати позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Про наявність таких рішень опікунської ради ОСОБА_1 довідалася на початку осені 2017 року в ході подачі доказів ОСОБА_4 при розгляді іншої цивільної справи.

Просить поновити строк на оскарження рішень опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області від 30 липня 2015 року та 11 квітня 2017 року, визнати незаконними та скасувати ці рішення.

Позивач у судовому засіданні поданий нею позов підтримала і пояснила: В 2015 році вона вимушена була припинити подружні стосунки з ОСОБА_4 та спільне з ним проживання. Боячись здійснення погроз з боку колишнього чоловіка, вона не змогла забрати із собою дітей, але весь час до сьогоднішнього дня вона не припиняє з ними спілкування, періодично і регулярно зустрічається. Зараз нею порушено в судовому порядку питання про визначення місцем проживання дітей її місце проживання. Під час подачі ОСОБА_4 при розгляді цивільної справи доказів, їй стало відомо, що опікунська рада при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради у 2015 та 2017 році приймала рішення про позбавлення її батьківських прав щодо дітей. Ні про порушення такого питання перед сільською радою, ні про час і місце їх розгляду, ні про прийнятті за результатами розгляду заяв ОСОБА_4 рішення Морозівська сільська рада її не повідомляла.

Представник позивача Чубенко Сніжана Василівна (а.с. 19, 38, 39) суду пояснила, що рішеннями від 30 липня 2015 року та 11 квітня 2017 року опікунська рада при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради порушила принципи Конституції України, Сімейного Кодексу України, практику Європейського Суду з прав людини, а також норми моралі. З цієї підстави рішення мають бути визнані незаконними та скасовані.

Представник відповідача - сільський голова Морозівської сільської ради ОСОБА_3 (а.с. 40) позов не визнала і пояснила: Опікунська рада при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради має дорадчі функції ї її рішення не тягнуть за собою, зокрема, позбавлення батьківських прав. Вважає, що викладені в протоколах опікунської ради обставини мали місце в стосунках ОСОБА_1 та ОСОБА_4, хоча, можливо, рішення ради і не відповідає вимогам законодавства щодо форми і змісту. Просила в позові відмовити.

Залучений до участі у справі як третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, суду пояснив: 27 березня 2017 року він подав до суду позов про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на дітей, і лише тоді позивач розпочала судову процедуру визначення місця проживання дітей. До тих пір він повідомляв ОСОБА_1 про свої наміри, в тому числі позбавити її батьківських прав, однак вона ігнорувала їх. Його було проконсультовано, що всі питання щодо дітей мають сам перед вирішуватись опікунською радою при виконавчому комітеті сільської ради, а тому він і звертався до них за захистом інтересів своїх дітей. Вважає, що викладені в рішеннях опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради факти відповідають дійсним обставинам, а тому ці рішення не підлягають до скасування.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 02 листопада 2006 року до 08 грудня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9) і мають двох спільних малолітніх синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8). З моменту припинення подружніх стосунків діти проживають разом з батьком у с. Морозівка Мурованокуриловецького району Вінницької області.

30 липня 2015 року на засіданні опікунської ради при виконавчому комітеті Морозівської сільської ради розглядалася заява ОСОБА_4 і за результатами її розгляду було прийнято рішення, клопотати перед Мурованокуриловецьким районним судом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо своїх дітей, якщо впродовж шести місяців вона не повернеться до родини і не буде приймати участі у вихованні дітей. Рішення опікунської ради оформлено протоколом № 2 (а.с. 10-11, 41).

На засіданні опікунської ради 11 квітня 2017 року прийнято рішення рекомендовати позбавити батьківських прав ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що на пропозицію сільської ради вона не відреагувала, у сім'ю не повернулася, з дітьми не проживає. Рішення оформлено протоколом № 3 (а.с. 12-13, 42).

Позивачу до початку розгляду справи про визначення місця проживання дітей не було відомо про наявність будь-яких заяв ОСОБА_4 до опікунської ради, про засідання опікунської ради та про прийняті нею рішення.

Ці обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають дослідженню.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Чинним законодавством (Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правила опіки та піклування, затверджені спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88) визначено, що безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи і управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, а також напрям їх діяльності детально регламентовано Правилами опіки та піклування.

Правову основу діяльності органів опіки та піклування складають зокрема Конституція України, Цивільний кодекс України, Сімейний кодекс України, Закони України «Про охорону дитинства», «Про попередження насильства в сім'ї», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Указ Президента України «Про першочергові заходи щодо захисту прав дітей» від 11 липня 2005 року N 1086/2005, постанова КМУ від 17 жовтня 2007 року № 1228 «Питання організації виконання законодавства щодо опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування», Правила опіки та піклування, затверджені спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 № 34/166/131/88, та інші нормативно-правові акти.

Пунктом 1.6 Правил опіки та піклування визначено, що для допомоги в роботі при органах опіки та піклування створюються опікунські ради, що мають дорадчі функції і до складу яких входять депутати, представники місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування і громадськості.

Діяльність опікунської ради здійснюється відповідно до чинного законодавства на принципах законності, гласності, гуманності, неприпустимості приниження честі громадян, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав, інтересів.

У межах своїх повноважень органи опіки та піклування розглядають спори, пов'язані з вихованням неповнолітніх дітей (п. 1.7 Правил опіки та піклування).

Згідно ч.ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Аналіз останніх наведених норм вказує на те, що висновок органу опіки і піклування щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав не має імперативного характеру і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у сторін. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У даному випадку протокол засідання опікунської ради слугує лише доказом в іншій цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, і не підлягає оскарженню.

Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права, в результаті чого позов до задоволення не підлягає.

Оскільки цим рішенням суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, понесені ОСОБА_1 судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись 19 Конституції України, ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правилами опіки та піклування, затвердженими спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88, ст. 19 СК України, 15 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 відмовити у позові до виконавчого комітету Морозівської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради у зв'язку з його безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: ___________