Провадження № 22-ц/4808/114/18
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Пастернак І.А. 23 серпня 2018 року в м. Івано-Франківськ у справі за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

22.08.2018 року позивач подала до суду заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на усе нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в межах ціни позову. Дану заяву обґрунтувала тим, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі його постановлення. Так, у червні 2016 року відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 переоформили належну їм квартиру АДРЕСА_1 на малолітню дочку ОСОБА_2 - ОСОБА_8, що підтверджується Інформаційними довідками №78267190, №7826896 та №78266383 від 17.01.2017 року. Також із власності відповідачів вибула земельна ділянка площею 0,15 га, розташована в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області.

При цьому, відповідачами успадковано після смерті ОСОБА_10 майно на загальну суму 3657130,00 грн. Однак, на сьогоднішній день ними відчужено на користь третіх осіб усе успадковане майно крім одного гаража.

Тобто, на даний час ОСОБА_6 належить на праві власності 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн.; ОСОБА_3 належить гараж НОМЕР_2 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 41 кв.м., вартістю 27032 грн. та 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн.; ОСОБА_5 належить 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн. та гараж з підвалом НОМЕР_3 площею 41 кв.м., вартістю 18166 грн.

З огляду на те, що ціна позову на момент його подання складала 719414,45 грн., вважає виправданим вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на описане майно, а також на інше невідоме позивачу майно відповідачів.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 серпня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн., реєстраційний номер майна: 19312132, яка належить на праві приватної вланості ОСОБА_6; 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн., реєстраційний номер майна: 19312132, гараж з підвалом НОМЕР_3, вартістю 18166 грн., реєстраційний номер майна: 963463, які належать на праві приватної вланості ОСОБА_5; 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн., реєстраційний номер майна: 19312132, НОМЕР_4 в гаражно-будівельному кооперативі «Локомотив», вартістю 27032 грн., реєстраційний номер майна: 17821755, які належать на праві приватної вланості ОСОБА_3, в межах ціни позову 719414,45 грн. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу. Важають дану ухвалу такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи.

Зокрема, вказують, що позивач уже не вперше звертається до суду із заявами про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту. Так, ухвалами Івано-Франківського міського суду від 17.06.2016 року та від 23.01.2017 року їй було відмовлено у забезпеченні позову, Апеляційним судом Івано-Франківської області таку ухвалу суду залишено без змін.

Зазначають, що між позивачем та ОСОБА_10, спадкоємцями якого є відповідачі, було укладено договір позики 50000 доларів США. Однак, рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.07.2014 року, яке набрало законної сили, з відповідачів уже стягнуто в користь ОСОБА_4 592730,65 грн. заборгованості за вказаним договором. На даний час позивач має на меті стягнути різницю від існуючої заборгованості по договору позики в перерахунку на курс валюти станом на 21.03.2016 року.

Вказують, що судом уже було визначено суму боргу у гривні, а спадкоємці не приймали на себе зобов'язання по поверненню валюти позивачу.

Крім того, рішення суду від 02.07.2014 року ними виконано, прострочення виконання допущено не було. При цьому, ні рішення суду, ані виконавчі листи не містять вказівки про еквівалент повернення грошових коштів у доларах США.

З огляду на викладене вважають даний позов безпідставним.

Також вказують, що 22.05.2018 року Апеляційний суд Івано-Франківської області по справі №344/7849/15-ц (про стягнення заборгованості за користування нежитловим приміщенням магазину) постановив стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 14280 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи еквівалентно 372422,40 грн.; стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 8727 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи еквівалентно 277600,16 грн.; стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_11 8727 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи еквівалентно 277600,16 грн. Дану постанову ОСОБА_4 не виконала.

Тому просять ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23.08.2018 року про забезпечення позову скасувати.

ОСОБА_4 подала відзив на дану апеляційну скаргу. Зазначила, що на даний час у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває саме справа про стягнення з відповідачів коштів за договором позики в загальному розмірі 719414,45 грн. З метою захисту свого порушеного права та забезпечення реальної можливості стягення із відповідачів коштів у випадку задоволення даного позову вона уже зверталася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе належне їм майно, однак, їй було відмовлено, в тому числі у зв'язку із непредставленням доказів того, що відповідачі мають намір відчужити своє майно. Станом на день подання заяви відповідачі уже відчужили належну їм квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області, а з огляду на ціну позову накладення арешту на належні відповідачам гаражі загальною вартістю 166231,00 грн. є більш як виправданим. Тому вважає, що суд в оскаржуваній ухвалі вірно визначив, що між сторонами існує спір, вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами, а також що існує реальна загроза відчуження даного майна. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23.08.2018 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на належні відповідачам гаражі загальною вартістю 163201,00 грн. не порушить прав учасників процесу, натомість забезпечить охоронювані законом права та інтереси позивача на виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Однак, доказів належності відповідачам будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна або коштів на рахунках у банках позивачем не надано.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4, звертаючись в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, просила суд стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики у сумі 719414,45 грн.

Тобто між сторонами існує спір щодо повернення коштів.

Судом встановлено, що згідно представлених позивачем Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб'єкта №134571050, №134572981 та №134572012 від 16.08.2018 року ОСОБА_5 належить 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн. та гараж з підвалом НОМЕР_3 площею 41 кв.м., вартістю 18166 грн.; ОСОБА_3 належить гараж НОМЕР_2 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 41 кв.м., вартістю 27032 грн. та 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн.; ОСОБА_6 належить на праві власності 1/3 частки гаража НОМЕР_1 в обслуговуючому кооперативі «Локомотив-ІФ» площею 91,9 кв.м., вартістю 118003 грн.

Аналіз обставин справи свідчить про те, що відповідачі можуть відчужити ці об'єкти нерухомого майна у власність інших осіб, а в разі вчинення таких дій у випадку задоволення позову, виконання рішення суду може бути утруднено, або взагалі буде неможливим.

Крім того, забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідачів загальною вартістю 163201,00 грн. є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, вірно дійшов висновку за необхідність часткового задоволення заяви і вжиття вказаних заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2018 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Пнівчук О.В.