Справа № 369/3593/18 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/3091/18 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 23 11.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А., Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - експлуатаційна компанія Перший Парковий» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2018 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - експлуатаційна компанія Перший Парковий» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, інфляційних витрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ТОВ «ЖЕК Перший Парковий» звернулося до суду із вказаним позовом та просило стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг у сумі 35 503,05 грн., який складається з 3% річних - 919,73 грн. та інфляційних нарахувань - 4 046,26 грн., також виплати по сплаті судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, проживає в даній квартирі та користується житлово-комунальними послугами, що включають в себе витрати по утриманню будинку та прибудинкової території (квартирна плата), опалення, холодна та гаряча вода, а також користується електропостачанням, яке здійснювало ТОВ. За весь час надання послуг від відповідача не надходило жодних претензій щодо відсутності послуг або їх якості. Відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 35 503,05 грн. Факт відсутності договірних відносин не може впливати на оплату споживачем отриманих послуг. Оскільки відповідач не здійснював оплату своєчасно, тому він має сплатити даний борг з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «ЖЕК Перший Парковий» в особі Генерального директора Капцевича С.Є. подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення першої інстанції у зв'язку із неповним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи та з порушенням норм процесуального і матеріального законодавства.

При цьому посилався на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, томуздійснивши розгляд спору за одне засідання позбавив позивача можливості надати більш розгорнуті пояснення та документально їх підтвердити.

ОСОБА_4 в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовував тим, що позивач не має відповідних ліцензій, необхідних для ведення господарської діяльності. Підтвердження законності нарахування сум у наданих позивачем рахунках теж не мають за собою законного підґрунтя, оскільки ТОВ «ЖЕК Перший Парковий» не має індивідуального вузла комерційного обліку теплової енергії опломбованого у встановленому законом порядку електропостачальною організацією. Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судом оцінки доказів у справі та намагання довести інші обставини, ніж встановлені судом першої інстанції, в той час, як згідно до вимог ч. 5 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначено в чому полягає незаконність або необґрунтованість рішення. Тому просить апеляційну скаргу вважати безпідставною та залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні вимог ТОВ «ЖЕК Перший Парковий» суд першої інстанції посилався на те, що при розгляді справи позивач на підтвердження своїх вимог надав суду лише розрахунок заборгованості по квартплаті відповідача, копію його паспорту, копію попереджень про заборгованість та докази їх направлення, виписку з ЄДР. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме позивачу був переданий будинок АДРЕСА_1 для комплексного обслуговування, коли був переданий, на підставі чого проводиться надання послуг, в тому числі послуги з електропостачання, які тарифи та чим вони встановлені, підстави нарахування боргу до лютого 2016 року, тобто позивачем не доведено заявлені позорвні вимоги належними та допустими доказами.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що основним видом економічної діяльності ТОВ «Житлово-експлуатаційна компанія Перший Парковий» є комплексне обслуговування об'єктів.

Учасники справи не оспорювали, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

Статтею четвертою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать: затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання комунальних послуг; інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 12 Закону України надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Судом також встановлено, що договір між ТОВ «ЖЕК Перший Парковий» та ОСОБА_4 не укладений. Доказів на підтведження зазначених обставин позивачем суду не надавалися.

Статтею 10 Закону встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Згідно матеріалам справи, із поданого до суду першої інстанції розрахунку заборгованості ОСОБА_4 вбачається, що станом на 30.03.2018 р. за ним рахується заборгованість в розмірі 35 503,05 грн., при цьому за період з лютого 2016 року по лютий 2018 року йому нараховано до оплати 47 712,67 грн., оплачено 12 209,62грн., тобто представник позивача не надав суду пояснень щодо наявності боргу станом на лютий 2016 року в розмірі 8996,72 грн., за який період він виник та за як послуги, лише вказувала, що даний борг був переданий при передачі об'єкту для обслуговування.

Пунктом 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, з відповідними змінами та доповненнями, встановлено, що власники та наймачі квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і при будинкової території.

У відповідності до ст.ст. 67, 68 ЖК України відповідач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Також обов'язок споживача оплачувати послуги встановлений і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а саме згідно ст. 7 оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на той факт, що справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження за одне засідання, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати більш розвернуті пояснення, що призвело до неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, і як наслідок, до прийняття неправомірного рішення.

Проте, відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно до п. 8 ч. 3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження, суд враховує думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи категорію справи, суд першої інстанції правомірно визначився із розглядом її в порядку спрощеного провадження, оскільки безпосередньо на початку судового розгляду справи запитувалася думка учасників справи з приводу можливості розгляду справи в порядку спрощеного провадження, на що представником позивач Дідківською О.С. дано згоду на можливість такого розгляду, що підтверджується технічною фіксацією звукозапису судового засідання.

Згідно до наявного в матеріалах справи журналу судового засідання Дідківська О.С., як представник позивача, згідно наданої їй довіреності ( а.с. 26) приймала участь у судовому засіданні, висловлювала свою позицію щодо обставин виниклого спору, та не заявляла будь якуих клопотань щодо витребування судом доказів, які вона як представник ТОВ "ЖЕК Перший Парковий" не мала можливості надати, та безпосередньо сама не подавала інших доказів ніж ті які були додані до матеріалів позовної заяви. (а.с. 27)

Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у вказаній частині не підлягають задоволенню.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доводи та докази, викладені в апеляційній скарзі, не були предметом дослідження судом першої інстанції і місцевий суд був позбавлений можливості надати їм належної оцінки, оскільки всупереч ст. 81, 83 ЦПК, позивач не подав їх для дослідження до місцевого суду.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів у порядку визначеному чинним законодаством на підтвердження своїх вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість своїх вимог, адже саме зазначені позивачем обставини, а не висновки суду, про що зазначено в апеляційній скарзі, ґрунтуються на припущеннях.

Ураховуючи, що у встановленому законом порядку незаконність дій суду не було встановлено, а позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував позов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає доводи викладені в апеляційній такими що не мождуть слугувати підлставою для скасування рішення місцевого суду на підставі поданих до місцевого суду доказів та в межах заявлених вимог, тому рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово - експлуатаційна компанія Перший Парковий» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ______________ _________________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О. Фінагеєв