Провадження №2/523/4833/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2018 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Дяченко В.Г., секретаря судового засідання Правди Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вимогою до відповідачів про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 А у м.Одесі, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діяла також від імені неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4. Зазначений договір за №97-296 від 04.07.1997 року засвідчений Одеською Універсальною Біржею «Вітязь».

В обґрунтування позивач зазначила, що 04.07.1997 року, на підставі договору купівлі-продажу придбала у відповідачів двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 А у м.Одесі, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.

Договір купівлі-продажу за №97-296 від 04.07.1997 року засвідчений Одеською Універсальною Біржею «Вітязь».

Умови договору позивач виконала в повному обсязі та передала відповідачам грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу, відповідачі, також, виконали умови договору, звільнили вказану квартиру.

Придбана кватира була зареєстрована позивачем у КП «ОМБТІ та РОН», про що 15.10.1997 року, за №86, стор.78, книга 245 зроблено відповідний запис.

У зв'язку з зазначеним позивач вважала, що угода є укладеною та правомірною. На час укладання договору позивач не знала, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, так як згідно зі ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року нотаріальному посвідченню підлягали тільки договори з купівлі-продажу будинків. На даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власник цієї квартири, оскільки є протиріччя в правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяви, згідно яких, просили розглядати справу за їх відсутності, у відповідачів заперечень немає.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 04.07.1997 року, на підставі договору купівлі-продажу придбала у відповідача ОСОБА_2, яка діяла від свого імені а також від імені неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 А у м.Одесі, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м.

Договір купівлі-продажу за №97-296 від 04.07.1997 року засвідчений Одеською Універсальною Біржею «Вітязь».

Умови договору позивач виконала в повному обсязі та передала відповідачам грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу, відповідачі, також, виконали умови договору, звільнили вказану квартиру, однак у подальшому ухилились від його нотариального посвідчення.

Придбана кватира була зареєстрована позивачем у КП «ОМБТІ та РОН», про що 15.10.1997 року, за №86, стор.78, книга 245 зроблено відповідний запис.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.8,9,15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Отже, за вказаним договором позивач набула права власності на вказану квартиру.

Відповідно до ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки в діючих на час укладання зазначеного договору та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Частиною 2ст. 47 ЦК України та ст.ст. 224,227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1ст. 319 ЦК України.

Згідно з ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно дост. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст.3 ЦК України та ч.1ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцією та Законом.

Згідно з ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259,263 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 А у м.Одесі, загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., від 04.07.1997 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка діяла від свого імені а також від імені неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, та зареєстрований за №97-296 і засвідчений Одеською Універсальною Біржею «Вітязь».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.10.2018 року.

Суддя -