Справа № 199/2650/18
РІШЕННЯ

Іменем України

16.10.2018 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Горбенко О.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач, ОСОБА_3, є знайомим позивача, був зареєстрований у домоволодінні позивача на прохання відповідача для працевлаштування останнього в Україні, однак, фактично відповідач житловим приміщенням не користується.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач та відповідач тривалий час не спілкуються, а тому позивач не має можливості провести зняття особи з реєстрації у добровільному порядку. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в домоволодінні не має і взагалі будинком він не цікавиться, але в добровільному порядку з реєстрації не знявся; комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, тому оскільки відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач змушена сплачувати все сама, також у позивача не має можливості отримати субсидію. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинилися, він добровільно визначив собі інше місце проживання і цим жилим приміщенням не користується.

Окрім того, також було складено акт про непроживання відповідача у зазначеному будинку, засвідчений підписами сусідів та головою квартального комітету.

Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_4

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Судом було задоволено клопотання представника позивача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд за згодою представника позивача ухвалює заочне рішення.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового приміщення - будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.1997 р. та власником земельної ділянки за цією ж адресою (а.с. 10-11), що також підтверджується відповідним договором, копія якого долучена до справи.

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15) з 09.04.2009 р., втім, за зазначеною адресою відповідач не мешкає більше року.

Зазначений висновок суд робить на підставі пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які дали аналогічні пояснення та свідчили, що ніколи відповідач не мешкає за адресою: АДРЕСА_3 близько 20 років, його речей в даному житловому приміщенні не має, в даному житловому будинку мешкає лише позивач та члени її родини, а свідки про зазначений факт, тобто про непроживання відповідача, добре обізнані в результаті того, що є сусідами позивача протягом тривалого часу та в силу сусідських стосунків.

Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності.

Розв'язуючи позовні вимоги, суд керується наступним.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи,

зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

При зверненні до суду із вказаним позовом та заявленими позовними вимогами позивач також посилався на те, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як встановлено судом, відповідач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання близько з 2009 року, у зв'язку з чим на ці правовідносини поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, та ст. 405 ЦК України, тому позов підлягає задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, п. 1 ч. 2 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280 - 282 ЦПК України, ст.ст. 156, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.(місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2) судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 057 (одна тисяча п'ятдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп.

Дата складення повного судового рішення 19 жовтня 2018 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку д Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї