Справа №333/1340/18
Провадження №2/333/1234/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, 69118, АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_3, 69118, АДРЕСА_2

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 60 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у розмірі 60 000 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді арешту строком на 40 діб. Зазначеним вироком ОСОБА_3 визнано винним у тому, що 26.08.2017 року приблизно о 19 год. 00 хв., не маючи достатніх навичок та посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортним засобом, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер 686-73НА, здійснював рух по технічному проїзду майданчика будівлі ТЦ «Сільпо» в м. Запоріжжі, по вул. Новокузнецькій, буд. 41, діючи в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечного бокового інтервалу між автомобілем та малолітнім ОСОБА_5, внаслідок чого передньою частиною керованого автомобіля «ВАЗ 2101», скоїв наїзд на малолітнього ОСОБА_5 Відповідно до висновку судової медичної експертизи від 11.10.2017 року №2281, своїми діями ОСОБА_3 заподіяв малолітньому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 60 000 грн., позивач зазначає, що наїзд на малолітню дитину відбувся на очах у ОСОБА_1 та його дружини. Малолітній ОСОБА_5 отримав численні травми та рани, що призвело також до страждання дитини, які позивач до сих пір не може забути. Відповідач та його батьки відмовилися добровільно оплатити моральну шкоду та байдуже поставилися до ситуації, яка склалась. З цих підстав, ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9 800 грн. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково в сумі 2 000 грн., про що зазначили у відзиві від 01.08.2018 р. У звязку з чим, просили суд у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин. Так, 26.08.2017 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, неповнолітній водій ОСОБА_3П.(17 років), не маючи достатніх навичок та посвідчення водія відповідної категорії на право керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101», державний реєстраційний номер 686-73НА, здійснював рух по технічному проїзду майданчика будівлі ТЦ «Сільпо» по вул. Новокузнецькій, буд. 41 в м. Запоріжжі, рухаючись від проїжджої частини вул. Новокузнецька в напрямку заднього входу в ТЦ «Сільпо». В цей же час, малолітній ОСОБА_5 (З роки), діючи в якості пішохода стояв біля правого краю вищевказаного проїзду вздовж будівлі ТЦ «Сільпо». Неповнолітній ОСОБА_3, наближаючись до малолітнього пішохода ОСОБА_5, діючи в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1 ПДР України, не дотримуючись безпечного бокового інтервалу між автомобілем та малолітнім пішоходом при наближенні до нього, передньою частиною керованого автомобіля «ВА32101» скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5, який почав перебігати через проїжджу частину з права на ліво. Згідно з висновком судової медичної експертизи від 11.10.2017 року №2281, ОСОБА_5 в результаті наїзду були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: «Травми голови, що виражена у вигляді струсу головного мозку з раною в потиличній ділянці, з ушкодженням апоневрозу та окістя, що у клінічному перебігу і після надання хірургічної допомоги не набула свого кінця (не набула повного загоєння із зниженням хворобливих змін) до моменту проведення огляду 15.09.2017 року, а також травми тулуба, що виражена у вигляді значного великого садна на задній поверхні грудної клітини з розповсюдженням на задню поверхню шиї, з дефектом шкіри у лівій підлопатковій ділянці, яка у клінічному перебігу і після надання хірургічної допомоги не набула свого кінця (не набула повного загоєння із зниженням хворобливих змін) до моменту проведення огляду 15.09.2017 року», що в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров'я. ОСОБА_3 призначено покарання у виді арешту строком 40 діб, на підставі підпункту «а» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання. Вирок набрав законної сили - 04.01.2018 року (а.с. 5-10). Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.10.2013 року серії І-ЖС №235636, актовий запис №1025 (а.с. 11). Позивачем (ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5) заявлено вимоги про стягнення з відповідача 60 000 грн. моральної шкоди. Обґрунтовуючи розмір заявленої моральної шкоди, позивач вказував, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення його родина пережила великий стрес, оскільки наїзд автомобіля на малолітню дитину відбувся на їх очах. Крім того, позивач самостійно витягував свого сина з-під колес транспортного засобу. Розмір моральної шкоди включає в себе усі страждання, які довелось перенести позивачу та його родині, зокрема, порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоровя сина, пригнічений стан, що призвело до погіршення стосунків між позивачем та його рідними, колегами по роботі. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5). З огляду на викладене, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з наступного. Так, в обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_3 зазначив, що на його утриманні перебуває батько ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є пенсіонером по інвалідності (інвалід ІІ групи, загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням від 07.06.2018 року № серії ААЇ №793776 (а.с. 64). Згідно з копії трудової книжки від 03.09.1990 року серії БТ-ІІ №3390013, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, був працевлаштований в АТ «Запорізький завод феросплавів» на посаді слюсар із збирання металевих конструкцій, однак 23.05.2018 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України звільнений у звязку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 63). Відповідно до довідки з Південного районного центру зайнятості від 21.08.2018 року №4062, ОСОБА_7 з 29.05.2018 року перебуває на обліку як безробітний в Південному РЦЗ (м. Запоріжжя) (а.с. 65). Судом прийнято до уваги посилання відповідача про те, що його батько має тяжке захворювання, що підтверджується результатами магнітно-резонансної томографії головного мозку від 23.01.2018 року (а.с. 48), протоколом ультразвукового дослідження від 23.01.2018 року (а.с. 47), результатами компютерної томографії органів грудної клітки, черевної порожнини, зачеревного простору, таза від 26.01.2018 року (а.с. 49). Крім того, ОСОБА_7 в період з 16.01.2018 року по 30.01.2018 року проходив лікування в неврологічному відділені КУ «Міська лікарня №7», що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби стаціонарного хворого від 30.01.2018 року №230 (а.с. 44). Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого нейрохірургічного відділення КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР від 19.02.2018 року №2330, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 05.02.2018 року по 19.02.2018 року проходив лікування з діагнозом: «Внітрішньомозкове обємне утворення в проекції лівої лобно-височної області (анапластична олігоастроцитома). Епісиндром, лікворо-гіпертензіонний синдром». Операцію проведено 07.02.2018 року (а.с. 43). Також, з матеріалів справи слідує, що відповідач у справі - ОСОБА_3 офіційно працевлаштований в ПАТ «ЕЛЕКТРОМЕТАЛУРГІЙНИЙ ЗАВОД «ДНІПРОСПЕЦСТАЛЬ» ім. А.М.КУЗЬМІНА» на посаді правельщика прокату і труб та його дохід за період з лютого 2018 року по липень 2018 року складає 86 011,21 грн., що підтверджується довідкою від 23.08.2018 року №013 (а.с. 62). При цьому, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач має нормальний стан здоров'я та є працездатною особою, доказів того, що його матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останнім надано не було. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, з огляду на викладене, враховуючи глибину моральних та психічних страждань позивача внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, приймаючи до уваги той факт, що на утриманні ОСОБА_3 перебуває тяжко хворий батько, лікування якого потребує матеріальних витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог судом відмовляється через недоведеність. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу . Позивач просить суд покласти на відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 800 грн. В якості доказів понесення заявлених витрат позивачем долучено до матеріалів справи витяг з договору про надання правничої допомоги від 09.02.2018 року № 5-18цс (а.с. 12); розрахунок обсягу та вартості наданих послуг та розміру компенсації витрат по наданню правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 09.02.2018 року № 5-18цс (а.с. 13-14), акт прийому-передачі виконаних робіт від 13.03.2018 р. за договором про надання правничої допомоги від 09.02.2018 року № 5-18цс (а.с. 15); квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.08.2018 року № 4857 на суму 9 800 грн.(а.с. 16). Розглянувши наведені вище докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що акт прийому-передачі виконаних робіт від 13.03.2018 р. та квитанція до прибуткового касового ордера від 13.08.2018 року № 4857 підтверджують факт надання адвокатом ОСОБА_2 правничої допомоги позивачу щодо розгляду цієї справи на суму 4 800 грн. на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 09.02.2018 року №5-18цс. В той же час, враховуючи умови п. 5, що викладені у витягу з договору про надання правничої допомоги від 09.02.2018 року № 5-18цс, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що гонорар у розмірі 5000 грн. сплачений останнім адвокату ОСОБА_2 саме за надання правничої допомоги у цій справі. У звязку з чим, у задоволенні заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. судом відмовляється через недоведеність. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 400 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 352,40 грн. покладається судом на відповідача. Керуючись ст.ст. 133, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 69118, АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, 69118, АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_2) 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди та витрати, повязані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: 69118, АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Повне рішення складено 22.10.2018 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова