1326/2783/2012
4-с/465/67/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2018 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого-судді Кузь В. Я.

з участю секретаря судового засідання Янковської С. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду скаргу представника ПАТ «Укрсоцбанк»- ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на постанову державного виконавця від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві (ВП № 53576259),-

В С Т А Н О В И В :

Представник ПАТ «Укрсоцбанк»- ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 на постанову державного виконавця від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, ВП № 53576259.

Обґрунтовуючи скаргу посилається на те, що у провадженні Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходилось виконавче провадження за № 53576259 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2122/12 виданого 15.08.2014 року Франківським районним судом м. Львова про звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки за реєстровим № 1102 від 01.04.2008 року майно ОСОБА_3, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 33,4 м.кв., житловою площею 19,1 м.кв., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 5769,47грн. та 72020,76 доларів США, що в загальній сумі згідно курсу Національного Банку України станом на 13.03.2012 року становить - 575157,79 гривень. 25.05.2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 прийнято рішення про завершення виконавчого провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, надання як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Представник скаржника вважає, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем безпідставно, та з підстав, що не відповідають зібраним у виконавчому провадженні матеріалам і вимогам закону, а відтак є такою, що підлягає скасуванню.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк»- у судове засідання не з'явився, подав клопотання та просить розглядати скаргу за його відсутності.

Представник Франківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області та старший державний виконавець Франківського ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоч були повідомлені належним чином про розгляд скарги.

Боржник ОСОБА_3, будучи повідомленою про розгляд скарги, у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

У звязку з цим та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Відповідності до приписів статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові матеріали скарги, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини скарги та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги , суд дійшов до наступного висновку.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для виконання всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Судом встановлено, що на виконанні у Франківському відділі Державної виконавчої служби міста Львова перебувало виконавче провадження ВП № 53576259 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2122/12, виданого 15.08.2014 року Франківським районним судом м. Львова про звернення стягнення на заставлене відповідно до договору іпотеки за реєстровим № 1102 від 01.04.2008 року майно ОСОБА_3, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 33,4 м.кв., житловою площею 19,1 м.кв., шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 5769,47 грн. та 72020,76 доларів США, що в загальній сумі згідно курсу Національного Банку України станом на 13.03.2012 року становить - 575157,79 гривень. Боржником у даному виконавчому провадженні була ОСОБА_3

25.05.2018 року старшим державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 прийнято рішення про завершення виконавчого

провадження та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У мотивувальній частині згаданої постанови зазначено, що на адресу Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області надійшла скарга представника боржника ОСОБА_4 (згідно довіреності 2335 від 20.09.2014 року). З метою перевірки фактів викладених у вказаній скарзі, державним виконавцем керуючись ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» від 26.04.2018 та 14.05.2018 винесено постанови про відкладення проведення виконавчих дій. Проведеною додатковою перевіркою встановлено, що відповідно до довідки форми №2 ЛКП «Цитадель-Центр» № 1107 від 24.05.2018 за адресою: м. Львів, вул. Новаківського, 6/6 співвласником квартири є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (реєстраційне посвідчення № 2029-3 від 10.01.2003), однак згідно інформаційної довідки на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 є у приватній спільній частковій власності, а саме: частки квартири належить ОСОБА_6 (згідно договору дарування, Р. №8505 06.12.2006) та ? частки квартири належить ОСОБА_7 (згідно договору міни. Р. №351 06.02.2008). Згідно повідомлення Адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ у Львівській області ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але згідно даних у виконавчому провадженні дана квартира, як заставне майно, реалізована з прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк». З огляду на це, державним виконавцем встановлено, що квартира АДРЕСА_4 є єдиним майном боржника ОСОБА_3. Згідно підпункту 2 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Згідно з п. 1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Разом з тим, така мотивація державного виконавця суперечить вимогам законодавства та поруує принцип обовязковості виконання судового рішення.

Статтею 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюється іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»- виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Вказана норма кореспондується з ч.1 ст.11 цього Закону згідно якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», визначено вичерпний перелік для повернення виконавчого документа стягувачу, а саме якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому

числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», регламентується, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається у першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт; на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження», регламентується, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття у повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження», розділяє процедуру звернення стягнення на кошти боржника та звернення стягнення на доходи боржника, отже неможна вважати, що звернення стягнення на пенсію боржника підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу без виконання, не врахував, що 20.04.2017 року державним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 33,4 м. кв., житловою площею 19.1 м. кв. На час складання даної постанови у приміщенні квартири знаходилася нотаріальна контора приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, що стверджується Актом перевірки предмету застави складеного представником ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_9, а також копіями наказу Головного територіального управління юстиції від 31.07.2015 та 11.10.2017 /аркуші справи 141-143/.

Крім цього, самою державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області - ОСОБА_2 складено акти державного виконавця від 03.03.2018, 26.03.2018 та 26.04.2018, якими встановлено, що квартира за адресою: м.Львів, вул. Героїв УПА, 76/179 не використовується як житло, а в приміщенні квартири використовується в комерційних цілях, а саме знаходиться магазин спортивного харчування, який облаштований вивівскою «VITAMIN MARKET» та в середині приміщення обладнане торговим обладнанням, стелажами з товаром. Дані обставини підтверджуються зібраними у виконавчому провадженні фотоматеріалами /аркуші справи 149-151, 156-166/.

Відповідно до довідки наданої ЛКП «Навколо Базару» за № 972 від 15.03.2018 року у квартирі за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 76/179 зареєстрованих осіб немає /аркуш справи 152/.

У судове засідання державний виконавець, не прибув та не надав пояснень з даного приводу, як не надав до суду матеріалів виконавчого провадження, для їх огляду у судовому засіданні. Відтак, оскаржувана постанова суперечить фактам, що встановлені під час виконання судового рішення.

Крім цього, дії державного виконавця у даному випадку повинні були відповідати вимогам , що регламентовані розділом 6 ЦПК України.

За таких обставин, оскаржувану постанову від 25.05.2018 року, що прийнята у виконавчому провадження ВП № 53576259 з примусового виконання судового рішення, про повернення виконавчого документа № 2-2122/12 стягувачеві, прийнято передчасно, всупереч зазначених вимог Закону.

Відповідно до чинної ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відтак відновлення виконавчого провадження у випадку скасування постанови про повернення виконавчого листа здійснюється згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», самим державним виконавцем та до компетенції суду не належить.

Згідно з ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення скарги ПАТ «Укрсоцбанк.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 17, 37, 47 Законом України «Про виконавче провадження», статтями 4, 12, 13, 447-451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 25.05.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні ВП № 53576259.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. Кузь