Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6018/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 жовтня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Кондрацької Н.М.

при секретарі - Мелещенко О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі довідки ЖСК-108 № 45 від 12.12.1991 та реєстраційного посвідчення № 434 від 18.08.1992 позивач є власником квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані позивач, її діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 та внук ОСОБА_2. Після закінчення школи в 2012 році, відповідач почав вести аморальний спосіб життя, не працює, не навчається, веде бродячий спосіб життя. В червні 2017 року після чергового виклику працівників поліції відповідач добровільно зібрав свої речі та вивіз на квартиру по місцю свого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де проживає його батько. Пізніше він виїхав до м. Києва. Адреса проживання позивачу невідома, але відповідач спілкується по телефону із своєю матірю і не заперечує проти зняття його з реєстрації. В листопаді 2017 року відповідач подав позов до Придніпровського районного суду м. Черкаси про вселення його в квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою суду вказаний позов залишений без розгляду. Про те, що відповідач не проживає з липня 2017 року в квартирі можуть підтвердити свідки. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 72 по вул.. Новопречистенська 65 в м. Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.08.2018 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_5 повторно в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подав.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до реєстраційного посвідчення № 434 від 18.08.1992 ОСОБА_1 на підставі довідки ЖСК 108 № 45 від 12.12.1991 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до відповіді Відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 02.08.2018 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Як вбачається з акту опитування сусідів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 від 19.07.2018, засвідченим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «ЖБК 108» ОСОБА_9, ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 з липня 2017 року, його особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачує.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

З огляду на це вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не проживає більше одного року, суд приходить до висновку, що останнього слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям його з реєстрації за вказаною адресою.

Керуючись ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_5, серія та номер паспорта СТ 183208) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме:квартирою № 72 по вул. Новопречистенська 65 в м. Черкаси.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: ОСОБА_10