Справа №150/458/18
Провадження по справі №2/150/187/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Гендзьорі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

Сторони в судове засідання не зявилися, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України, через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, виданої 03.05.2018 року строком на три роки та дійсна до 03.05.2021 року (а.с. 15), вимоги довірителя підтримує на умовах, викладених в позовній заяві, та просить таким чином визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 земельної ділянки.

Відповідач - виконком Мазурівської сільської ради Чернівецького району, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 4 статті 274 ЦПК України встановлено, що в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи, зокрема, у спорах щодо спадкування.

У відповідності до положень п.2 ч.4 ст.274 ЦПК України дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку спрощеного провадження, тому згідно ухвали від 19.07.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що 28.04.2016 року померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ №343237, видане 29.04.2016 року виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницькій області (а.с. 5).

Факт родинних стосунків між позивачем та ОСОБА_3 підтверджено копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3) В.В. серії ГД №061974, виданого 02.09.1957 року, в якому матірю позивача значиться ОСОБА_3 (а.с. 8).

Як свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-АМ №314331, видане 22.12.1975 року, позивачу після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_1 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді предметів домашнього вжитку та земельної ділянки площею 1,9971 га, кадастровий номер :10:004:0167, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованої на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №075990, виданого 04.02.2005 року (а.с. 11).

ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3

Крім того, спадкоємцем майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 являється син спадкодавця ОСОБА_4 (рідний брат позивача).

Згідно рішення Чернівецького районного суду Вінницької області по цивільній справі №150/124/18(провадження по справі №2/150/60/18) від 23 травня 2018 року за братом позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано право власності на 1/2 спадкового майна, що залишилося після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 28.04.2016 року, у вигляді земельної ділянки площею 1,9971 га, кадастровий номер :10:004:0167, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованої на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №075990 від 04.02.2005 року, виданого замість сертифіката на право на земельну частку (пай) серії №0125967 від 26.12.1996 року (а.с. 12-14). Зазначене рішення набрало законної сили 25.06.2018 року.

ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи загального захворювання, у звязку із чим їй призначено пенсію, що стверджується пенсійним посвідченням №154994 (а.с. 10).

Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року, №966-ХІV, абзацу 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.20053 року, №1058-ІV до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року, №1-рп/2014 (справа №1-1/2014) у справі за конституційним поданням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обовязкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обовязкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності. При цьому зазначається, що повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами І, ІІ чи ІІІ групи, мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

З огляду на вище викладене, ОСОБА_1, будучи повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця ОСОБА_3, визнаною в установленому законодавством порядку інвалідом ІІІ групи, у відповідності до положень ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту.

Однак, ОСОБА_1 не має можливості належним чином оформити спадкові права на земельну ділянку, у звязку із відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, зокрема, оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку.

Вище зазначені стали підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3, про що свідчить постанова приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області від 16.07.2018 року, №175-02-31 (а.с. 7).

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звернуто увагу судів на те, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріалами справи підтверджено наявність спадкової справи стосовно спадкодавцяОСОБА_3, про що свідчить копія спадкової справи №169/2016, заведеної 11.08.2016 року після смерті ОСОБА_3, яка померла 28 квітня 2016 року, наданої приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_6 (а.с. 32-45).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.1 ст.328 ЦК України).

Відповідно до пункту «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, №2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У пункті «а» статті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з частиною першою статей 81, 82 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України та юридичні особи, створені громадянами або юридичними особами України.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Відповідачем визнаються позовні вимоги в повному обсязі на умовах, викладених в позовній заяві.

Враховуючи в сукупності всі обставини справи, беручи до уваги докази, які одержані у встановленому законом порядку, суд з метою захисту майнових прав ОСОБА_1 приходить до висновку про задоволення її позовних вимог.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

На підставі ст.81 Земельного кодексу України, ст., ст.1217, 1218, 1225, 1268 ч.5, 1296, 1297 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 81, 197, 198, 200, 206 ч.4, 263 - 265, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 спадкового майна, що залишилося після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 28.04.2016 року, у вигляді земельної ділянки площею 1,9971 га, кадастровий номер :10:004:0167, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського призначення, розташованої на території Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №075990 від 04.02.2005 року.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення (п.15, п.п.15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк