Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2018 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок №138 по вул. Центральна в с. Скельки Василівського району Запорізької області загальною площею 93,5 кв.м., в т.ч. житлової 56,9 кв.м., допоміжної 36,6 кв.м. та належні до нього господарсько-побутовими будівлями: А житловий будинок, Б гараж, В навіс, Г сарай, Д літня кухня, Є- сарай, Ж літній душ, З вбиральня, №1 огорожа, №2 водогін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, а відповідачка ОСОБА_3 його дружиною. Його батько ОСОБА_5 помер 09 січня 2007 року. Його матір ОСОБА_6 померла 31 липня 2017 року. Його бабуся ОСОБА_7 померла 28 травня 2001 року. Відповідно виписки з погоспоарської книги №3, особовий рахунок №04 ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області житловий будинок №138 по вул.60 років Жовтня в с.Скельки Василівського району Запорізької області числиться за ОСОБА_7. За батьком позивача ОСОБА_5 було визнано право власності на будинок №138а по вул.60 років Жовтня в с. Скельки Василівського району Запорізької області. Відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради від 13 червня 2018 року №1360, в погосподарській книзі №3 за 2001-2005 роки станом на 01 січня 2001 року на стр.154, особовий рахунок №218 є запис про земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в с.Скельки по вул. Центральна, 138. Земельна ділянка не приватизована, відомості про те ким і коли надавалася земельна ділянка в сільській раді відсутні. На день смерті ОСОБА_7 28 травня 2001 року з нею були зареєстровані та фактично постійно проживали позивач та відповідачі. Відповідачі не претендують на житловий будинок бабусі, спадкових прав на який ніхто до теперішнього часу не оформляв, тому позивач просить суд визнати право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Ухвалою Василівського районного суду від 05 липня 2018 року відкрито

провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Василівського районного суду від 27 серпня 2018 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_8 не зявилися, але від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, проте на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, проте на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги зазначені в позовні заяві вирішити на розсуд суду.

У звязку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В судовому засіданні встановлено, що батько позивача ОСОБА_5, помер 09 січня 2007 року у віці 56 років, що підтверджується свідоцтвом про його смерть №059631 (а.с.12).

Матір позивача ОСОБА_6 померла 31 липня 2017 року у віці 65 років, що підтверджено свідоцтвом про її смерть № 392339 (а.с.13).

Бабуся позивача ОСОБА_7 померла 28 травня 2001 року у віці 71 рік, що підтверджено свідоцтвом про її смерть № 172945 (а.с.14).

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про його народження № 354884 (а.с.10), копією свідоцтва про укладення шлюбу його батьків № 253853 (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача, а відповідачка ОСОБА_3 його дружина.

Згідно частин 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з

моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Зі змісту ст.344 ЦК України випливає, що володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Аналогічні розяснення містить п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»; при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до розяснень, які містяться в пунктах 11, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, (п.11) що ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Ст.ст. 379-381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Василівської районної ради №196 від 17 жовтня 1990 року «Про реєстрацію житлового фонду» визнано право власності на будинок №138 по вул.60 років Жовтня в с.Скельки Василівського району Запорізької області за ОСОБА_7.

Відповідно до виписки з погосподарської книги №3, особовий рахунок № 04 0210 ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області житловий будинок за адресою: с. Скельки, вул. Центральна, 138 числиться за ОСОБА_7, яка померла 28 травня 2001 року. Станом на 13 червня 2018 року за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2.

Відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради від 02.07.2018 року №1446 в по господарській книзі №3 за 2001-2005 роки ОСОБА_4 сільської ради Василівського району Запорізької області станом на 01.01.2001 року на ст.154, особовий рахунок обєкта по господарського обліку №218, є запис про земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в користуванні ОСОБА_7 за адресою с. Скельки, вул. Центральна, 138 Василівського району Запорізької області. Земельна ділянка не приватизована, відомості про те ким і коли надавалася земельна ділянка в сільській раді відсутні.

На день смерті ОСОБА_7 28 травня 2001 року з нею були зареєстровані та фактично постійно проживали позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3

На час смерті ОСОБА_7, яка померла 28.05.2001 року, діяв ЦК УРСР (ред.1963 р.) , відповідно до статей 529 та 530 якого позивач ОСОБА_1, як онук не входив до числа спадкоємців за законом. Заповіту бабуся ОСОБА_7 не складала. Батько позивача син ОСОБА_7 спадщину не приймав та не оформлював.

Після смерті ОСОБА_7 і на теперішній час, після закінчення строкової служби в армії позивач ОСОБА_1 у будинку №138 по вул. Центральна в с.Скельки Василівського району Запорізької області постійно та безперервно проживає, а після його одруження та народження сина, з ним за вказаною адресою проживають дружина та син.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52989489 від 16.08.2018 року спадкова справа після смерті 28 травня 2001 року ОСОБА_7 не заводилася, з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Після смерті ОСОБА_7 земельний податок за користування земельною ділянкою сплачує позивач ОСОБА_1, про що суду надано копію довідки з Василівського відділення Токмацької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області ( за період з 2008 року).

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_5 постійно зареєстрований та проживає у будинку по вул. Центральна, 138 в с. Скельки Василівського району Запорізької області, добросовісно заволодів нерухомим майном, яке належало бабусі ОСОБА_7, померлої 28.05.2001 року, право власності якої на обєкт нерухомого майна хоча і було визнано, проте не було зареєстровано, ОСОБА_1 відкрито та безперервно володіє цим будинком протягом більш ніж десяти років, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок за набувальною давністю підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.15,16, 344, 379-381, 383, 386, 392 ЦК України, ст.ст. 263-265, 280- 282, 315, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок №138 по вул. Центральна в с. Скельки Василівського району Запорізької області загальною площею 93,5 кв.м., в т.ч. житлової 56,9 кв.м., допоміжної 36,6 кв.м. та належні до нього господарсько-побутовими будівлями: А житловий будинок, Б гараж, В навіс, Г сарай, Д літня кухня, Є- сарай, Ж літній душ, З вбиральня, №1 огорожа, №2 водогін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-

телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_9