Справа № 489/2306/18
Провадження №2/489/1658/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 14 серпня 2017 року, оскільки вона не знала про існування заповіту складеного її матірю ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Від відповідача надійшли заперечення проти позову. Вважає, що обставини позивача, відповідно до діючого законодавства України, не є поважними. Вважає, що судом не можуть бути визнані поважними причини в тому числі незнання існування заповіту.

Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-ФП №310081, матірю позивачки є ОСОБА_5.

14 серпня 2017 року померла мати позивачки ОСОБА_5, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії №І-ФП №267529.

17 грудня 2007 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 634.

Позивачка пояснила, що у встановлений законом шестимісячний термін не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, оскільки не знала про існування заповіту. Зазначає, що у лютому 2018 року їй зателефонував брат ОСОБА_4 та повідомив про те, що в квартирі матері, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, знайшов заповіт на її імя.

03 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 03 березня 2018 року надано розяснення діючого законодавства, відповідно до якого ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона у встановлений шестимісячний строк не звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини, а тому вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв. Запропоновано звернутися до суду за визначенням їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця вчинення цих дій.

Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі 6-1215цс16 дійшов висновку, що відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Згідно правової позиції, що викладена Верховним Судом України у постанові № 6-1320цс17 від 23.08.2017 року, за наслідками перегляду судових рішень, внаслідок неоднакового застосування судами одних і тих же норм матеріального та процесуального права, при розгляді спорів про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

Позивач зазначає про те, що вона не знала про існування заповіту на її імя складеного її матірю та вважала, що спадщину прийняв її рідний брат, а тому фактично їй не було відомо про місце знаходження оригіналу заповіту.

В судовому засіданні обєктивно встановлено, що виклик позивача ОСОБА_3. як спадкоємиця за заповітом після смерті ОСОБА_5 не здійснювався, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що позбавило обізнаності позивача про існування заповіту та відповідно можливості реалізувати своє право на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у встановлений законом строк, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 03.03.2018 року про відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_5

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачам слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в три місяці.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 14 серпня 2017 року у м. Миколаєві, тривалістю три місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Судові витрати повязані з розглядом цивільної справи покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста ОСОБА_1 або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул.. Адміральська, 20

Третя особа: ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 б, кВ. 47

Суддя Ленінського районного

суду міста ОСОБА_1 Румянцева

Повний текст судового рішення складено «22» жовтня 2018 року.