АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом ОСОБА_3, яка діє на підставі договору, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними окремих положень правочинів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6. звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просили:

O визнати недійсними пункти 2.1., 2.4., 2.5., 2.8. додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору кредиту № 10-29/5222 від 06.02.2008, укладеної між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» 12.12.2012;

O визнати недійсними пункти 2.1. та 2.6. договору про внесення змін № 4 до договору кредиту № 10-29/5222 від 06.02.2008, укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» 04.04.2014;

O визнати недійсними пункти 2.1.1. та 2.1.2. договору про внесення змін № 1 до договору поруки № 02-10/281 від 06.02.2008, укладеного між укладеного між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» 04.04.2014;

O стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказували, що 06.02.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 413 987 доларів США на строк до 05.02.2018 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,25% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 06.02.2008 між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір поруки, відповідно до пункту 3.3.2. якого банк зобов'язувався не змінювати умов Кредитного договору без попереднього письмового погодження поручителя до моменту виконання зобов'язань, забезпечених порукою.

ОСОБА_6 (поручитель) вказує, що їй стало відомо про укладення 11.06.2009 між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» без її згоди додаткової угоди № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої збільшено відсоткову ставку до 13,5% річних.

Крім того, між ОСОБА_5 та ПАТ «Укрсоцбанк» 12.12.2012 без її згоди як поручителя було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, в пункті 2 якої сторони погодили сплату відсотків у розмірі 140 379 доларів США 86 центів, порядок нарахування яких не відображено в жодному документі, та встановили графік погашення прострочених відсотків за невідомі періоди, починаючи з липня 2013 року.

У пункті 2.8. додаткової угоди № 2 до кредитного договору від 12.12.2012 та пункті 2.6. договору про внесення змін до кредитного договору, укладеного 04.04.2014, не визначено сукупної вартості кредиту. У пункті 2.1. договору про внесення змін до кредитного договору, укладеного 04.04.2014, відповідач оперує поняттям «станом на», замість «за період», у зв'язку з чим неможливо встановити звідки банк у квітні 2014 року оперує певними сумами і за який період вони нараховані.

Отже, вважають, що відповідач ввів позичальника та поручителя в оману щодо факту прострочених платежів за кредитним договором, періоду їх нарахування та графіку погашення, як і іншої суми основної заборгованості.

Також, під час розгляду справи ОСОБА_6 зазначала, що підписуючи 04.04.2014 договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 10- 29/5222 від 06.02.2008, вона знаходилася у стані сильного душевного хвилювання через особисті сімейні обставини, та, не маючи юридичної освіти, не могла у повній мірі зрозуміти та зважити умови вказаного договору про внесення змін, і, крім цього, співробітниками банку було здійснено на неї психологічний вплив та обмежено у часі для ознайомлення і вивчення умов договору (а.с.5-7,65-70).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2015 відкрито провадження у справі (а.с.26).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2016 у задоволенні позову відмовлено (а.с.182-188).

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги їх доводи, невірно встановив обставини справи та не належним чином оцінив докази, внаслідок чого дійшов неправомірного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання недійсними окремих пунктів договорів. (а.с.212,213).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.08.2018 відкрито провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.218,219).

У визначений судом строк відзивів учасниками справи не подано.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2018 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.226).

В судовому засіданні представник позивачів підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності визначених законом підстав для визнання недійсними окремих пунктів укладених між сторонами договорів.

Суд апеляційної інстанції вважає рішення суду законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 06.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», що в подальшому було перейменоване на Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», та ОСОБА_5 було укладено Договір кредиту № 10-29/5222, згідно з яким останньому було надано банком кредит в сумі 413 987 доларів США, зі сплатою 12,25 відсотків річних, строком погашення до 05.02.2018 року (а.с.8-10).

12.12.2012 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено Додаткову угоду № 2 про внесення змін до Договору кредиту № 10-29/5222 від 06.02.2008, пунктами 2.1., 2.4., 2.5., 2.8. якої встановлено:

- погашення залишку заборгованості Позичальника за Кредитом та процентами, що нараховані станом на 12.12.2012 здійснюватиметься після спливу шестимісячного строку з дати підписання цього Договору про внесення змін;

- погашення Кредиту в сумі 288 424 доларів США 99 центів здійснюється Позичальником не пізніше 11.06.2013;

- порядок сплати процентів за користування Кредитом: сплата відстрочених до сплати процентів за користування Кредитом, що нараховані станом на 12.12.2012 в сумі 42 113 доларів США 96 центів здійснюється Позичальником не пізніше 11.07.2013; сплата залишкової частини відстрочених до сплати процентів за користування Кредитом, що нараховані станом на 12.12.2012, у загальній сумі 98 265 доларів США 90 центів здійснюється Позичальником починаючи з липня 2013 року кожного місяця, рівними частинами не пізніше 10 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за відстроченими до сплати процентами в повній сумі відповідно до графіку, що викладений у Додатку № 1 до цього Договору про внесення змін; сплата строкових (поточних) процентів за користування кредитом, що нараховується з 12.12.2012, здійснюється в загальному порядку, передбаченому Договором кредиту (а.с.13).

04.04.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено Договір про внесення змін № 4 до Договору кредиту № 10-29/5222 від 06.02.2008 року, пунктами 2.1. та 2.6. якого визначено, що погашення залишку заборгованості Позичальника за Кредитом в сумі 288 424 доларів США 99 центів та процентами, що нараховані станом на 04.04.2014 в сумі 172 378 доларів США 84 центи здійснюватиметься згідно з графіком, який є Додатком 1 до цього Договору про внесення змін, в наступному порядку: до 10 числа (включно) кожного місяця починаючи з серпня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитом до 05.02.2028 року (включно), на умовах, визначених Договором кредиту з урахуванням положень цього Договору про внесення змін; детальний розпис сукупної вартості Кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання Кредиту наведено в Додатку 2 до цього Договору про внесення змін та є його невід'ємною частиною (а.с.14-15).

Також, 06.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», що в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки № 02-10/281, згідно з яким ОСОБА_6 зобов'язувалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Кредитним договором (а.с.16-18).

04.04.2014 між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору поруки № 02-10/281, укладеного 06.02.2008, пунктами 2.1.1. та 2.1.2. якого визначено зміст забезпеченого порукою зобов'язання, його розмір, строк та порядок виконання: повернення кредиту в розмірі 288 424 доларів США 99 центів, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним Договором, яким обумовлене Основне зобов'язання, з кінцевим терміном погашення кредиту до 05.02.2028, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене Основне зобов'язання; сплата процентів за користування кредитом (в тому числі нарахованих станом на 04.04.2014) у розмірі, в строки та в порядку, що визначені Договором, яким обумовлене Основне зобов'язання (а.с.19-20).

Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов'язків.

Згідно із 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Отже, вбачається, що між сторонами були укладені кредитний договір, договір поруки та відповідні додаткові договори до них, які, за погодженням сторін, змінювали певні умови договорів кредиту та поруки.

Указані основні та додаткові договори укладено сторонами з дотриманням вимог закону, добровільно та без жодних застережень, а тому підстав вважати, що позивачі при укладенні договорів не розуміли їх змісту в цілому, та оспорюваних пунктів зокрема, відсутні.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи не вбачається, а отже позивачами не доведено жодної підстави, з якою закон пов'язує недійсність правочину чи його частини.

Так, укладені договори не суперечать Закону, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним, оскільки не доведено протилежного, всі правочини укладені в належній формі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, про що свідчить їх виконання сторонами.

Щодо тверджень позивачів на введення їх в оману, то такі твердження знову ж таки, не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами.

Відтак оскаржуваними пунктами додаткових договорів, прав позивачів не порушено, оскільки останні під час їх підписання усвідомлювали їх зміст, наслідки та передбачені ними зобов'язання і до того ж тривалий час виконували їх.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (стаття 2 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими. При цьому, слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивачів були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними окремих положень правочинів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва