ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/319/18 Справа № 182/2816/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Багров А.Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Кузьміна Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. у м. Нікополі Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення грошової суми та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що він 19.03.2016 року уклав з відповідачем договір підряду на поставку металопластикових вікон та передав у якості оплати за договором відповідачу 11600 грн.

20.03.2016 року відповідач приїхав до нього додому та після уточнення розмірів вікон нарахував ще 24200 грн. до оплати за договором та запропонував підписати про це договір підряду на встановлення трьох вікон та заміну скла на балконі, який він підписав.

Позивач сплатив відповідачу за договором 20000 грн., які він отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом укладення договору «Миттєва розстрочка».

10.04.2016 року відповідач приїхав до нього додому та попросив копію договору від 19.03.2016 року і потім його порвав, пояснивши, що тепер всі відносини з поставки вікон будуть відбуватись за договором від 20.03.2016 року. При цьому відповідач підтвердив, що сума 24200 грн. це оплата за три вікна і за балконне скло. Після того як пішов відповідач та перечитавши договір позивач зрозумів, що оплата в розмірі 24200 грн. це лише оплата за три вікна, без урахування балконного скла. Він звернувся до відповідача з пропозицією розірвати договір, але відповідач відмовився і став вимагати повного відшкодування коштів за договором.

Вважаючи дії відповідача шахрайськими, позивач звернувся із заявою до поліції, на що органами поліції було розяснено про право на звернення з позовом до суду.

11.04.2016 року він пішов до відповідача за адресою, зазначеною в договорі, і йому повідомили, що ФОП ОСОБА_3 дійсно за цією адресою здійснює підприємницьку діяльність, однак зараз там ведуться ремонтні роботи.

Позивач вважає, що оскільки договір підряду від 20.03.2016 року укладений між ним та відповідачем з порушенням чинного законодавства, він має бути розірваним, а йому повинна бути повернута сума сплачених за договором грошей з урахуванням понесених витрат на погашення кредиту в розмірі 41222,65 грн., яку він просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір підряду на поставку металопластикових конструкцій, укладений 20.03.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 41222,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року скасовано.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неналежне з'ясування обставин справи. Зокрема, на думку позивача, суд першої інстанції не врахував, що акт приймання-передачі конструкцій датований 20 березня 2016 року, тобто днем підписання договору підряду, однак за один день неможливо укласти договір підряду, провести необхідні заміри та виготовити вироби за тільки що встановленими розмірами. Крім того позивач зауважує, що відповідач навмисно, скориставшись його літнім віком та довірою, підклав йому для підпису акт приймання-передачі конструкцій

Позивач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що ніяких ПВХ-конструкцій за договором від 20.03.2016 року йому поставлено не було.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» ФОП ОСОБА_3 було виконано належним чином умови щодо постачання металопластикових конструкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів», із наступними змінами і доповненнями, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги /п.3/, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Наслідки порушення умов договору щодо строків виконаних робіт передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 849 ЦК України в межах здійснення замовником права перевірки у будь-який час ходу та якості роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Зокрема, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Згідно ч.1 ст.10 Закону України „Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) та вимагати стягнення збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у визначений строк є неможливим.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 12 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення договору об'єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Відповідно до ч.14 ст.8 ЗУ "Про захист прав споживачів" та пп.4 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" саме на продавця, виготівника (підприємство, яке виконує їх функції) покладено обов'язок довести, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування ним або його зберігання.

Отже, міжнародними правовими актами, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що споживач перебуває у нерівних умовах порівняно із виконавцем послуг, а тому саме на відповідача покладено обов'язок по доведенню факту належного виконання ним взятих на себе зобов'язань та по спростування вимог споживача, висунутих у претензії. У зв'язку з чим колегія суддів відхиляю доводи апеляційної скарги щодо недоведення позивачем заявлених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.03.2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір підряду на постачання металопластикових конструкцій (а.с.4).

За умовами договору ОСОБА_1 20.03.2016 року сплатив ОСОБА_3 передплату в розмірі 20000 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Умовами договору в розділі 6 між сторонами було визначено, що Підрядник зобов'язується доставити вироби протягом 30 робочих днів.

Згідно акту приймання-передачі конструкції по договору від 20.03.2016 року, підписаного замовником ОСОБА_1 та ОСОБА_3, замовник прийняв виріб та претензій за кількістю, якістю, комплектністю, розмірам виробу не має. (а.с.85).

Таким чином, судом першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а посилання позивача на істотне порушення відповідачем умов договору, порушення Закону України „Про захист прав споживачів" та завдання майнової шкоди є необґрунтованими.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги по те, що суд першої інстанції не врахував, що акт приймання-передачі конструкцій датований 20 березня 2016 року, тобто днем підписання договору підряду, однак за один день неможливо укласти договір підряду, провести необхідні заміри та виготовити вироби за тільки що встановленими розмірами, оскільки вказаний акт прийому-передачі не містить дати його підписання, натомість має посилання на те, що виконавець передав, а замовник прийняв виріб по договору від 20.03.2016 року, претензій за кількістю, якістю, комплектністю, розмірам виробу замовник не має.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідач навмисно, скориставшись його літнім віком та довірою, підклав йому для підпису акт приймання-передачі конструкцій, оскільки, відповідно до вимог ст.ст.12,82 ЦПК України, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідач, згідно акту прийому-передачі, не передав позивачеві метало пластикові конструкції.

Вказаним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що ніяких ПВХ-конструкцій за договором від 20.03.2016 року йому поставлено не було.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: