17.10.2018 637/683/18
РІШЕННЯ

Іменем України

11 жовтня 2018 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області цивільну справу №637/683/18 (2/637/259/18) за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2018 року позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що 05 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 21 600.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( далі по тексту ЗАО КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача, про що зазначено у п.1.1 статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».

17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін номер запису в ЄДРПОУ 8006727.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування кредитною карткою складає між нею та банком договір.

В свою чергу відповідач, зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Свої зобовязання відповідач належним чином не виконує та порушила умови кредитного договору та правила користування кредитною карткою.

Відповідно до кредитного договору при порушенні (позичальником) відповідачем строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надала своєчасно позивачу - банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, чим порушила умови договору.

Станом на 07 травня 2018 року заборгованість становить : 66717.73 грн.; та складається з заборгованості за кредитом 347.07 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 57317.43 грн.; заборгованість за пенею та комісією 5400.00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 3 153.23 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, яка становить 66 717.73 грн. та судові витрати повязані з розглядом справи, документально підтверджені, в розмірі 1762.00 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, надав відповідь на відзив відповідача та просив задовольнити позовні вимоги у поному обсязі.

В судове засідання відповідач не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у своєї відсутності та відзив (заперечення) в якому заперечувала проти

задоволення позову. У наданому відповідачем відзиві вона зазначила, що дійсно оформила кредит у позивача 6 липня 2007 року , згідно заяви на суму 2500 .00 грн., який повністю сплатила про отримання кредиту на суму 21600.00 грн. поняття не має. Вважає що банком наданий фіктивний розрахунок, який не відповідає дійсності. Нею було сплачено суму кредиту за рік після його отримання. Щодо підвищення лімиту картки, зміни відсотків та зміни застосування строку позовної давності їй взагалі нічого не відомо, і свого підпису на будь - якому документі вона не ставила. Нею була підписана лише заява про надання кредиту, та що вона ознайомлена з умовами надання кредиту ,враховуючи той факт ,що банк вказує різни дати укладання договору, фактично не можливо зясувати з якими умовами вона була ознайомлена, і чи саме ці умови були складової договору укладеного у 2006 році.

З розрахунків банку останній платіж нею зроблений 04 липня 2013 року, тобто про порушення свого права ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався при нездійсненні нею чергового платежу 26 серпня 2013 року. До суду Банк звернувся лише через пять років, а саме 11 червня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Тому відповідач просить суд врахувати ,що у неї немає ніяких зобовязань перед позивачем ,та просить застосувати строки позовної давності , відмовивши у задоволенні позовних вимог Банку у повному обсязі.

Ухвалою судді від 27 серпня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача надійшло заперечення (заява), відзив проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

11 вересня 2018 року судом постановлена ухвала про подальший розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням та викликом в судове засідання сторін.

Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи (письмові доводи сторін) дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З позовної заяви вбачається що відповідно до договору від 05 червня 2006 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 21 600.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Належних та допустимих доказів того ,що відповідач отримала від позивача кредитні кошті в сумі 21 600.00 грн. надані позивачем до справи не містять.

Матеріали справи містять заяву про отримання кредитних коштів датованої 06 липня 2007 року , за якою ОСОБА_2 отримала 2500.00 грн. ,що також не оспорюється самим відповідачем.

До суду надані розрахунки банка щодо заборгованості відповідача, які суд не може прийняти до уваги , враховуючи не відповідність часу укладення договору та суми кредиту.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, враховуючи повне погашення нею кредиту , а також час укладання договору.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за правилами передбаченими ст.257 Цивільного кодексу України) встановлюється тривалістю у три роки .

Частина 2 ст.258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналізуючи зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платіжками, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобовязання, яким є строк виконання зобовязання у повному обсязі (кінцевий строк) або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).

В своєму відзиву на відзив відповідача позивач, посилається на п. 1.1.7.31 про те, що умовами договору передбачено збільшення строку позовної давності тривалістю 50 років, а тому підстави для її застосування відсутні.

Суд не може погодитися з данім твердженням і вважає, що у позовних вимогах слід відмовити, застосувавши положення ст. 256 Цивільного кодексу України , при цьому висновку суду ґрунтується на наступному.

З наданих позивачем до суду доказів не можливо встановити про який укладений кредитний договір ідеться від 5 червня 2006 року або від 6 липня 2007 року.

Окрім того позивачем суду не надано доказів погодження між сторонами автоматичної пролонгації договору, в тому числі зміни строків позовної давності про які ознайомлений кредитор.

Твердження позивача про автоматичну пролонгацію строку дії кредитного договору згідно п.9.12 Правил користування платіжною карткою, яким передбачено продовження дії платіжної картки і ним начебто дотримано строк позовної давності, ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом, оскільки представник банку ототожнює поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання», при цьому будь - яких доказів пролонгації кредитного договору , про які належним чином повідомлений кредитор до суду не надав.

Кредитний договір укладається у письмовій формі згідно частини першої статті 1055 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір згідно до стаття 638 Цивільного кодексу України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (

В даному випадку сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальником. Натомість зазначені умови не містять підпису відповідача і що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач.

Зазначена правова позиція була сформульована в постанові Верховного Суду України 22 березня 2017 року по справі № 6-2320цс16.

З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 11 червня 2018 року. Заяву про поновлення строку звернення з вказанням поважної причини пропуску суду не подавав.

Умови і правила надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися, в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і вони діяли в 2006 , 2007 році в момент підписання заяви.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За правилами частини 2 пункту 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оцінивши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку , виходячи з засад справедливості та законності ,суд дійшов висновку , що в позові вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають , у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81,89, 133, 141, 223, 247, 263-265, 274 ЦПК України, ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 527, 530, 251-255, 256 - 258, 267, 530, 628,631, 638,1054, 1055 Цивільного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ