КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4343/18
Провадження № 2/552/1425/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді -Турченко Т.В.

При секретарі- Силка І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення часток в праві спільної сумісної власності, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, треті особи - Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визначення часток в праві спільної сумісної власності, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обґрунтовуючи тим, що 22 жовтня 1997 року, позивач зі своєю родиною отримали свідоцтво про право на приватизацію на квартиру АДРЕСА_1 ум. Полтаві. В приватизації приймали участь: ОСОБА_5 (прабабуся позивача), ОСОБА_6 (бабуся), ОСОБА_7 (мати), ОСОБА_8 (рідна сестра), та вона, ОСОБА_1. Прабабуся - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За час життя всіх співвласників в квартирі не були виділені частки кожного із 5 співвласників майна - квартири АДРЕСА_1. Тому просила суд визначити частки у спільній частковій власності всіх учасників приватизації квартири АДРЕСА_1, що кожному із п'яти співвласників квартири належала 1/5 частка в квартирі. Встановити (відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року), що її дідусь - ОСОБА_9 фактично прийняв після смерті своєї матері - ОСОБА_5, (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року) належну їй 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Визнати за нею- ОСОБА_1, право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, як за спадкоємицею ОСОБА_9 за заповітом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_12 в судове засідання не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1997 року квартира яка знаходиться АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_6 (бабуся позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 21).

Встановлено, що за час життя всіх співвласників в квартирі не були виділені частки кожного із 5 співвласників майна - квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 357 ПК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників. Тобто частина кожного співвласника становить 1/5 частку.

Після смерті ОСОБА_6 її частку фактично успадкувала - ОСОБА_3, яка є донькою померлої і проживала разом із нею на час її смерті.

Після смерті ОСОБА_5 (прабабусі позивача) її частку квартири фактично успадкував - ОСОБА_9. Який проживав в спірній квартирі все життя, але після придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_2, був зареєстрований в цій квартирі, але залишався фактично проживати в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема про проживання з померлим однією сім'єю, факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004, допускається фактичний вступ у володіння нею.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року встановлювалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому в юридичній літературі того часу допускалась можливість фактичного вступу в управління спадковим майном шляхом проживанням в тому ж приміщенні та користування тими ж предметами, що раніше належали спадкодавцеві.

Встановлено, що ОСОБА_9 фактично прийняв спадщину після своєї матері шляхом проживання в АДРЕСА_1.

Як передбачено п. 1. ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР дії, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української PCP.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української PCP право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов»язаний звернутися до нотаріуса до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на нерухоме майно.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_2 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України,- спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір",суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну задоволити.

Визначити частки у спільній частковій власності всіх учасників приватизації квартири АДРЕСА_1:

ОСОБА_13-1/5 частина;

ОСОБА_14-1/5 частина;

ОСОБА_3-1/5 частина;

ОСОБА_1 -1/5 частина;

ОСОБА_8 -1/5 частина.

Встановити факт, що ОСОБА_9 фактично прийняв після смерті матері - ОСОБА_5, ( яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року) належну їй 1/5 частину квартири АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, як за спадкоємицею ОСОБА_9 за заповітом, що фактично успадкував зазначену частину після смерті своєї матері.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11.09.2018 року.

Суддя Турченко Т.В.