Постанова

Іменем України

04 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 296/459/16-ц

провадження № 61-20847 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області,

представник відповідача - Снісар БогданЮрійович,

третя особа - Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року у складі судді Галасюка Р. А. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Товянської О. В., Гансецької І. А., Талько О. Б.,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про стягнення майнової шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 січня 2014 року він звернувся до відповідача із клопотанням про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 100 га для ведення фермерського господарства із земель запасу та резерву Дивинської сільської ради Брусилівського району Житомирської області. Проте йому було безпідставно відмовлено.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року вказана відмова відповідача із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки визнана протиправною та зобов'язано повторно переглянути вказане його клопотання.

Враховуючи те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не виконало постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, ОСОБА_4 просив суд стягнути із відповідача 969 216 грн 10 коп. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_4 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження упущеної вигоди та її розміру, оскільки відсутні всі складові цивільно-правової відповідальності. Крім того, упущену вигоду позивач пов'язує із діяльністю фермерського господарства, а дозвіл на розробку проекту землеустрою не є безумовною підставою створення фермерського господарства.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд зазначив, що вимоги позивача ґрунтуються на розрахунках можливого прибутку, є теоретичними, побудовані на очікуваннях, не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримувати позивач, якщо б створив фермерське господарство.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не виконало постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, якою зобов'язано переглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому він має право на відшкодування упущеної вигоди відповідно до статті 56 Конституції України та статей 22, 1166, 1173 ЦК України.

Учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частинами першою, другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичних або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 рік кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження упущеної вигоди та її розміру, оскільки його вимоги про стягнення упущеної вигоди у розмірі 969 216 грн 10 коп. базуються на розрахунку можливого прибутку та є теоретичними. Ці розрахунки пов'язані із діяльністю фермерського господарства, яке він мав намір створити і вирощувати продукцію. Проте, питання дозволу на розробку проекту землеустрою не пов'язано напряму безпосередньо з діяльністю фермерського господарства.

Доводи касаційної скарги про те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не виконало постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 березня 2014 року, а отже він має право на відшкодування упущеної вигоди, є безпідставними, тому що вказаною постановою лише зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що саме по собі не свідчить про негайне набуття права власності на вказану земельну ділянку, створення фермерського господарства та безпосереднє отримання прибутку від її використання. Отже, позивач не довів наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності для відшкодування шкоди у формі упущеної вигоди.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В.Черняк