1Справа № 335/6425/18 2/335/1843/2018
05 жовтня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., при секретарі Тимченко А.В. розглянувши, у порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
На підставі викладеного позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, без проведення фіксування судового процесу, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить долучити до справи письмові покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_6
Відповідач у судове засідання не з'явився про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 6124.К від 21 квітня 1998 року, позивачка ОСОБА_1 є власником квартиру АДРЕСА_1.
Згідно довідки №04-26/5-5189 від 05.06.2018 року, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, місце проживання позивачки ОСОБА_1, є - АДРЕСА_1.
Встановлено, що згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач ОСОБА_2, зареєстрований з 17.10.2014 року за адресою: АДРЕСА_1.
Також встановлено, що дочка позивачки ОСОБА_5 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб зареєстрований у Восточном ЗАГСЕ губернаторства Александрия від 26.08.2007 року за № 507.
З лютого 2017 року відповідач не проживає в спірній квартирі, факт не проживання відповідача за адресою реєстрації підтверджується письмовими показами свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_6, які є сусідами позивачки ОСОБА_1 та пояснили, що мешкають за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_2 не знають і не бачили його з 2014 року за вказаною у позові адресою.
Відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся. Даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди у користуванні власністю, яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_2 не проживає у АДРЕСА_1 з 2014 року, тобто понад один рік, що перешкоджає позивачці у здійсненні прав щодо майна, тому суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 280-283ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1
Повне судове рішення складено та підписано 10.10.2018 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А.Крамаренко