Ухвала

31 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 164/1532/15-ц

провадження № 61-42843ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу державного підприємства «Поліське лісове господарство» на постанову апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Поліське лісове господарство», третя особа - первинна профспілкова організація держаного підприємства «Поліське лісове господарство», про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

АналізЄдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Поліське лісове господарство» (далі - ДП «Поліське лісове господарство»), третя особа - первинна профспілкова організація держаного підприємства «Поліське лісове господарство», у якому, з урахуванням заяв про збільшення та уточнення позовних вимог, просив: скасувати наказ по ДП «Поліське лісове господарство» від 26 жовтня 2015 року № 148 «Про дисциплінарну відповідальність» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани як такий, що виданий в цій частині незаконно; скасувати наказ по ДП «Поліське лісове господарство» від 23 листопада 2015 року № 161 «Про звільнення ОСОБА_1.»; скасувати запис № 28 від 23 листопада 2015 року у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 02 червня 1992 року про звільнення позивача з посади лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське лісове господарство» відповідно до пункту 3 статті 40, статті 147 КЗпП України як незаконний; поновити на посаді лісничого Розничівського лісництва ДП «Поліське лісове господарство»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 листопада 2015 року до дня постановлення рішення.

Позовна заява мотивована тим, що з 19 вересня 2014 року згідно з наказом №41-к позивач працював в ДП «Поліське лісове господарство» на посаді лісничого Розничівського лісництва та був членом первинної профспілкової організації. Наказом № 161 від 23 листопада 2015 року його звільнили з посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки про звільнення його було повідомлено лише по телефону і без погодження із первинною профспілковою організацією. Крім того, підставою для його звільнення із займаної посади став Акт натурального обміру лісопродукції по ДП «Поліське лісове господарство», відпущеної з кв. 14 вид. 21 Розничівського лісництва, згідно якого відповідальною особою було відправлено техсировину, при контрольному обмірі якої було виявлено розбіжність в сортиментах та сортах, що призвело до фінансових збитків у сумі 3 734,49 грн. Вказував, що відпуск лісопродукції здійснює майстер електронного обліку, який не підпорядкований лісничому. Протягом року до нього було застосовано лише одну догану, яку накладено в період його перебування у відпустці та з порушенням процедури.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 07 грудня 2017 року у задоволені позовуОСОБА_1 відмовлено.

Постановою апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2018 року рішення Маневицького районного суду Волинської області від 07 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП «Поліське лісове господарство» від 23 листопада 2015 року № 161 «Про звільнення ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1 на посаді лісничого Розничівського лісництва з 24 листопада 2015 року. Стягнуто з ДП «Поліське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 108 347,46 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

17 серпня 2018 року ДП «Поліське лісове господарство» через засоби поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2018 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також тим, що ОСОБА_1, як лісничий Розничівського лісництва ДП «Поліське лісове господарство» мав здійснювати контроль за його виробничо-господарською діяльністю, відпуском лісу та координувати роботу усіх працівників лісництва, а у випадку невиконання чи неналежного виконання своїх обов'язків нести відповідальність в межах трудового законодавства. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що жодних правових підстав для скасування наказів № 148 від 26 жовтня 2015 року (про догану) та № 161 «Про звільнення ОСОБА_1» від 26 листопада 2015 року немає, адже останні прийняті з дотриманням вимог чинного законодавства та за наявності відповідних порушень посадової інструкції позивачем. Первинною профспілковою організацією ДП «Поліське лісове господарство» підтримано рішення про звільнення ОСОБА_1, чим підтверджено правомірність дій адміністрації ДП «Поліське лісове господарство» у відношенні останнього.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 108 347,46 грн.

Отже, справа № 164/1532/15-ц не є справою з ціною позову, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 164/1532/15-ц є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ДП «Поліське лісове господарство» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити державному підприємству «Поліське лісове господарство» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Поліське лісове господарство», третя особа - первинна профспілкова організація держаного підприємства «Поліське лісове господарство», про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат