Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/678/17
Провадження № 2/670/13/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2018 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді О.М. Волкової

з участю секретаря В.О. Сікорської

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Віньківці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, третя особа - приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Кухарська Л.А., про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2, Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, третя особа - приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Кухарська Л.А., у якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницької області Кухарською Л.А. від 03.06.2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 638, після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с. Женишківці Віньковецького району Хмельницької області, розміром 2.11 в умовно-кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 7895 гривень 40 копійок, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 25.12.1998 року Віньковецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_4.

В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1, та була членом її сім`ї. На момент смерті матері належала земельна частка (пай) площею 2.11 в умовно-кадастрових гектарах, що розташована на території Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, та 06.09.2002 року склала на неї заповіт. Вважаючи себе єдиною спадкоємицею майна померлої матері, та вступивши у права на спадщину, позивач розпочала процедуру переоформлення спадкового майна, та з`ясувала, що відсутній оригінал сертифіката на земельну частку (пай), а звернувшись до нотаріуса, дізналась, що земельну частку (пай) переоформив на себе ОСОБА_2 й 03.06.2016 року отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Вказане свідоцтво є недійсним, оскільки відповідач ОСОБА_2 не мав права на отримання свідоцтва з тих підстав, що заповіт, складений на нього, був скасований заповітом ОСОБА_4 на ім`я позивача, що був складений пізніше.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити. Вказувала, що відповідачу ОСОБА_2 на момент отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі було відомо про наявність заповіту померлої ОСОБА_4 на свою дочку ОСОБА_1, однак він не повідомив про це нотаріуса і незаконно переоформив на себе земельну частку (пай).

Відповідач ОСОБА_2 у суді позов не визнав. Пояснив, що під час проживання ОСОБА_4 у с. Женишківці вони між собою спілкувались, і якось вона повідомила йому, що склала на нього заповіт. Через деякий час ОСОБА_4 передала йому оригінал земельного сертифіката та виїхала до дочки у Крим, але про те, що вона склала інший заповіт, йому не повідомила. Водночас відповідач не заперечував, що сільський голова ОСОБА_6 кілька років тому розповідав про наявність іншого заповіту, але відповідач не надав цьому значення.

Представник відповідача, Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, вказавши, що не заперечують проти скасування свідоцтва про право на спадщину, видане на ім`я ОСОБА_2 та визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем ОСОБА_1

Третя особа, приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Головного управління юстиції у Хмельницькій області Кухарська Л.А., у судовому засіданні пояснила, що підстав для відмови у видачі відповідачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 у неї не було, оскільки він надав їй всі необхідні документи, в тому числі оригінал земельного сертифіката, довідку сільської ради про прийняття спадщини, та при перевірці реєстру іншого заповіту також виявлено не було.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Євпаторія померла мати позивача -- ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження № НОМЕР_3.

Згідно довідок Товариства власників нерухомості «Товариство власників житла «Порядок» м. Євпаторія від 25.07.2017 року № 71 та № 72, померла ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , та крім неї також була зареєстрована її дочка ОСОБА_1, яка вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном.

01.09.1990 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений Женишковецькою сільською радою, згідно з яким все своє майно вона заповіла ОСОБА_2.

03.06.2016 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Кухарською Л.А. після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу № 88/2016, та на ім`я відповідача видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) розміром 2.11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с. Женишківці, належну померлій на підставі сертифіката серії НОМЕР_1, виданого 25.12.1998 року Віньковецькою районною державною адміністрацією.

06.09.2002 року ОСОБА_4 на все своє майно склала заповіт на ім`я ОСОБА_1, що був посвідчений приватним нотаріусом Євпаторійського міського нотаріального округу Соколовою Л.Н. та зареєстрований у реєстрі за № 3471.

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 20.11.2017 року, вказаний заповіт є дійсним.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу від 17.07.2017 року № 208/01-16, за заявою ОСОБА_2 як спадкоємця за заповітом заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), тому ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину видано бути не може.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

За приписами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Отже при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Положеннями ч. 1 ст. 524, ст. 525, та ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.94 № 18/5, що була чинною до 03 березня 2004 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин.

Відповідно до ст. 544 ЦК Української РСР, заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

Заповідач може скасувати або змінити заповіт, подавши про це заяву нотаріусу, завідуючому державним нотаріальним архівом, а в населених пунктах, де немає нотаріусів, - посадовій особі виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яка вчиняє нотаріальні дії.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, з урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог чи відмову в їх задоволенні.

Відповідачу ОСОБА_2 нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.09.1990 року після смерті ОСОБА_4 на підставі довідки Женишковецької сільської ради від 17.05.2016 року, згідно з якою він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, однак яким саме чином, у довідці не зазначено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заповіт на ім`я ОСОБА_2 був посвідчений 01.09.1990 року секретарем виконкому Женишковецької сільської ради, а внесений до реєстру лише 29.01.2007 року Хмельницькою філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

З цього випливає, що на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, який є і днем відкриття спадщини, заповіт не був оформлений належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства України, тобто не була виконана належним чином воля покійної матері позивача.

Водночас, згідно довідок Товариства власників нерухомості «Товариство власників житла «Порядок» м. Євпаторія ОСОБА_4 на час смерті була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1, разом із своєю дочкою ОСОБА_1, яка вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, та заповіт ОСОБА_4 від 06.09.2002 року, яким все своє майно вона заповіла на ім`я позивача, зареєстрований 16.09.2002 року Першою євпаторійською державною нотаріальною конторою за № 3471, та є чинним.

Допитаний в суді як свідок ОСОБА_6 пояснив, що в 2002 році, коли він працював на посаді сільського голови с. Женишківці, до нього звернулась місцева жителька ОСОБА_8, та показавши заповіт ОСОБА_4 на ім`я своєї дочки ОСОБА_1 попросила повідомити про це ОСОБА_2 Після цього ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_8 роз'яснив відповідачу, що оскільки заповіт на ім`я позивача складений пізніше, то він скасовує попередній заповіт, складений на його ім`я.

Вказані обставини свідчать про те, що на час спадкування за заповітом у червні 2016 року позивач був обізнаний про існування заповіту від 06.09.2002 року, про що фактично після допиту свідка ОСОБА_6 він і не заперечував.

Таким чином, враховуючи, що земельна частка (пай) розміром 2.11 в умовно-кадастрових гектарах із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра», яка належала померлій ОСОБА_4 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), правомірно увійшла до спадщини, яку прийняла позивач ОСОБА_1, була незаконно успадкована відповідачем ОСОБА_2 за скасованим заповітом, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.06.2016 року належить визнати недійсним та право власності на спадкове майно визнати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524-525, ст. 544, ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, ст. ст. 10-13, ст. 17, ст. ст. 258-259, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, третя особа - приватний нотаріус Віньковецького районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Кухарська Л.А., про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Хмельницької області Кухарською Л.А. від 03.06.2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 638, після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с. Женишківці Віньковецького району Хмельницької області, розміром 2.11 в умовно-кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 7895 гривень 40 копійок, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 25.12.1998 року Віньковецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № НОМЕР_4.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Іскра» с. Женишківці Віньковецького району Хмельницької області, розташованої на території Женишковецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, розміром 2.11 в умовно-кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 січня 2018 року.

Суддя О.М. Волкова