Справа № 347/2007/17
Провадження № №22-ц/4808/29/18
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківської апеляційний суд в складі:

судді доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В.,Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: апелянта - ОСОБА_2, представника ДП «Кутське лісове господарство» - Бойчука І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Кутське лісове господарство» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючим суддею Крилюк М.І. 22 червня 2018 року та на додаткове рішення, ухвалене головуючим суддею Крилюк М.І. 18 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Косівського районного суду від 22 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Кутське лісове господарство» про стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Апелянт вказав, що рішенням Косівського районного суду від 27.02.2018 було задоволено його позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 1000 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди, то суд вказав, що він вправі звернутися із відповідною заявою в порядку ч. 1 ст. 270 ЦПК України. Апелянт зазначив, що таку заяву з відповідними уточненнями щодо понесених позивачем витрат він подав 15.05.2018 року. На думку апелянта, судом належним чином не розглянуто заяву про ухвалення додаткового рішення, а тому просив оскаржену ухвалу скасувати та задовольнити вимоги, викладені в заяві.

Ухвалу місцевого суду від 22 червня 2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 мотивовано тим, що рішення Косівського районного суду від 27.02.2018 року ухвалено стосовно всіх позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення.

Разом з тим, як вбачається з тексту оскарженої ухвали, питання відшкодування судових витрат судом першої інстанції не розглядалось і не вирішувалось, хоча про це просив заявник. Отже, таку ухвалу не можна вважати обґрунтованою.

В абз.6 пункту 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказано, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Враховуючи вказане, а також положення частини 3 статті 365 ЦПК України, ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року дану справу повернуто в Косівський районний суд для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Косівського районного суду від 18 вересня 2018 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ДП «Кутське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 1366,84 грн судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що його заява не була належним чином розглянута, а докази не досліджені та безпідставно не прийняті до уваги судом першої інстанції. На думку апелянта, судом залишено поза увагою його витрати на доїзди в судові засідання, листування з судом та на врегулювання спору на досудовому розгляді. Враховуючи вказане, просить скасувати оскаржене додаткове рішення та ухвалити нове, яким зобов'язати ДП «Калуське лісове господарство» відшкодувати заподіяну скаржнику майнову шкоду в розмірі 17350 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав, просив її задовольнити.

Представник ДП «Кутське лісове господарство» проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважаючи, що суд правильно задовольнив заяву частково, стягнувши в користь позивача додаткові витрати в сумі 1366,84 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга на додаткове рішення не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

За змістом вказаних норм ухвалення додаткового рішення можливе лише у випадку наявності основного рішення по справі, яким не вирішено питання, вказані у пунктах 1-4 ч.1 ст.270 ЦПК України.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням Косівського районного суду від 27 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частко та вирішено стягнути з ДП «Калуське лісове господарство» на користь ОСОБА_2 1000 грн моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.142-143).

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2018 року вищевказане рішення залишено без змін (а.с.190-192).

Із змісту заяви про стягнення витрат вбачається, що ОСОБА_2 просив відшкодувати матеріально-майнову шкоду, яка складається з витрат на написання скарг до державних установ, проїздів у судові засідання, судового збору та витрат на відновлення стану здоров'я.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно частини 3 вказаної статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов'язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до ї розгляду.

Таким чином, витрати на написання скарг до державних установ не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи в розумінні частини 3 статті 133 ЦПК України, а тому не можуть бути компенсовані.

Витрати ж на проїзд до суду для участі в судових засіданнях ОСОБА_2 не підтверджено належними та допустимими документальними доказами (проїзними білетами, чеками). Тому місцевим судом правильно було відмовлено у їх стягненні.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 2 вказаної вище статті судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно визначено суму судових витрат, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 згідно поданих квитанцій.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд додатковим рішенням правильно відмовив ОСОБА_2 у стягненні його витрат на відновлення стану здоров'я, оскільки ці витрати не відноситься до таких, що пов'язані з розглядом справи. Крім того, у стягненні зазначених витрат рішенням Косівського районного суду від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди було також відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права. Тому підстав для його скасування не має.

Зважаючи на те, що на виконання ухвали апеляційного суду судом першої інстанції ухвалено додаткове рішення, то ухвала Косівського районного суду від 22 червня 2018 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення підлягає скасуванню як необґрунтована і незаконна.

Керуючись ст. ст. 270, 374, 375 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду від 22 червня 2018 року задовольнити. Ухвалу Косівського районного суду від 22 червня 2018 року в даній справі скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення залишити без задоволення, а додаткове рішення Косівського районного суду від 18 вересня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови виготовлено 23 листопада 2018 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк