ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3034/18
Провадження № 2/362/1806/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 серпня 2018 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Корнієнка С.В., при секретарі Дрозденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Гребінківська державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності,-

в с т а н о в и в:

В червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом видані 29.09.2016 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області на імя ОСОБА_2 та скасувати їх; скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок №10 по вул.. Червоногвардійська с. Ксаверівка Васильківського району Київської області та земельну ділянку площею 2,600 га, кадастровий номер :03:006:0033, розташовану на території Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області, здійснену на підставі свідоцтв про право на спадщину.

Своєю заявою представник позивача уточнила позовні вимоги, а саме просила: 1. Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 29.09.2016 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_2 про прийняття ним спадщини після померлої 13 лютого 2016 року ОСОБА_4, яка складається із земельної ділянки площею 2.6000 га, розташована на території Ксаверівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:006:0033. 2. Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2.6000 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:006:0033, та належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 29.09.2016 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори, та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 59572866.

Свою заву обґрунтовує тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.04.2018 року йому ОСОБА_1 надано додатковий строк на прийняття спадщини після смерті 13.02.2016 року ОСОБА_4. 30.05.2018 року постановою №41702/31 державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим, що 29.09.2016 року свідоцтво про право на спадщину після смерті 13.02.2016 року ОСОБА_4 видано її сину ОСОБА_2. Як вбачається з постанови, ОСОБА_2 нотаріусу про наявність інших спадкоємців, зокрема нього, окрім свого брата ОСОБА_3, не повідомив, тобто умисно ввів нотаріуса в оману, що призвело до передчасної та незаконної видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_2, незаконній реєстрації права власності на останнього та позбавлення його, як спадкоємця за правом представлення права на спадкування, а тому він вимушений звернутись до суду з вказаною позовною заявою за захистом його прав.

Представник позивача в судове засідання не зявився надавши суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про час, місце та дату розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник Гребінківської державної нотаріальної контори подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності.

На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, приймаючи до уваги, що відповідачі повторно не з'являються в судове засідання, не надавши суду належних доказів поважності причин їх неявки, неявка останніх перешкоджає розгляду справи, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до вимог ст.ст. 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка немала на це право. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним.

Положенням ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстави припинення права власності передбачено ч. 1 ст. 346 ЦК України, ч. 2 якої передбачено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( стаття 1217 ЦК України).

За вимогами ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2016 року померла ОСОБА_4, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії І-ОК № 355601, виданого виконавчим комітетом Ксаверівської сільської ради Васильківського району Київської області.

Своєю заявою №142 від 19.03.2016 року до Гребінківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 прийняв спадкове майно після смерті 13.02.2016 року його матері ОСОБА_4, зазначивши єдиним спадкоємцем крім нього ОСОБА_3, який в свою чергу відмовився від належної йому за законом частки в спадковому майні після смерті матері.

На підставі Державного акту серії Р1 286903 виданого 01.04.2001 року Ксаверівською сільською радою, ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 2.60 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:006:0033.

На імя ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.09.2016 року, відповідно до якого останній отримав у спадщину після померлої 13.02.2016 року ОСОБА_4 земельну ділянку площею 2.6000 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:006:0033, номер у спадковому реєстрі № 59572866.

Позивач ОСОБА_1 03.02.2017 року звернувся із заявою до Гребінківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті його баби ОСОБА_4, проте 30.05.2018 року постановою №41702/31 державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим, що 29.09.2016 року свідоцтво про право на спадщину після смерті 13.02.2016 року ОСОБА_4 видано її сину ОСОБА_2.

Приймаючи вищевикладене, судом достовірно встановлено на підставі зібраних доказів, та керуючись вимогами спадкового права Цивільного кодексу України, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом до майна померлої 13.02.2016 року його бабусі ОСОБА_4 за правом представлення, а саме після смерті 13.12.2008 року його матері, дочки останньої, ОСОБА_5 та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не заявив про відмову від неї та йому, відповідно до рішення суду, надано додатковий строк для прийняття спадщини, а тому позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 16, 19, 316, 317, 328, 331, 346, 1216, 1217, 1222, 1266 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, 352 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 29.09.2016 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори на імя ОСОБА_2 про прийняття ним спадщини після померлої 13 лютого 2016 року ОСОБА_4, яка складається із земельної ділянки площею 2.6000 га, розташована на території Ксаверівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:006:0033.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 2.6000 га, яка розташована на території Ксаверівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,. кадастровий номер :03:006:0033, та належить ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 29.09.2016 року державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори, та зареєстроване в спадковому реєстрі за № 59572866.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Суддя С.В.Корнієнко