06.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/7065/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 рокум. ДніпроСправа № 205/7065/13-ц
2/205/1899/18

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 16.08.2013р. року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у загальному розмірі 1 553 855,38 грн. Позовна заява мотивована тим, що 01.07.2012р. позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 1 250 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,96 % щомісячно, з кінцевим терміном повернення до 01.07.2013р. Позивач свої зобовязання виконав, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2013р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014р., позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено (т.1, а.с.31-32, 83-84).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015р. вказані судові рішення скасовано, у звязку з тим, що суди не розглянули питання призначення судової почеркознавчої експертизи у справі (т.1, а.с.105-106).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2015р. вказану справу прийнято до провадження суддею Остапенко Н.Г.

Позивач надаву суду уточнену позовну заяву, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1 250 000 грн.; суму процентів за користування грошима у розмірі 1,96 % в місяць від суми позики, починаючи з 26.07.2012 року і до моменту ухвалення рішення по справі; 3 % річних, починаючи з 26.07.2012 року на суму основного зобовязання і до моменту ухвалення рішення по справі; витрат від інфляції, починаючи з 26.07.2012 року на суму несплачених відсотків, а з 02.07.2013 року і на суму основного зобовязання і до моменту ухвалення рішення у справі.

В судове засідання позивач не зявився, проте його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В судове засідання відповідач не зявився, проте його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до боргової розписки надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 250 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 1,96 % щомісячно, з кінцевим терміном повернення до 01.07.2013р., однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів (з.а.с.24).

З вищевказаних правових норм вбачається, що у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14.

ОСОБА_2 не погоджуючись з тим, що він укладав будь-які договори позики з позивачем надав суду клопотання, в якому просив суд призначити судову-почеркознавчу експертизу (т.1, а.с.128).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2016р. призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1, а.с.141).

Висновком Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1574-16 від 26.08.2016р. встановлено, що рукописний текст та підпис в наданій суду розписці виконані самим ОСОБА_2 (т.1, а.с.161-171).

Представником ОСОБА_2 08.11.2016р. надано суду клопотання, у якому він наголошуючи на тому, що ОСОБА_2 не надавав жодних боргових розписок, просив суд призначити у справі комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу (т.1, а.с.180-182).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016р. призначено у справі комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_3 (т.1, а.с.188).

Висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора ОСОБА_3 № 55/56 від 31.05.2017р. встановлено, що у наданому для дослідження документі (копії розписки від 01.07.2012р., складеної від імені ОСОБА_2, що міститься на зворотньому боці на 24-ому аркуші матеріалів справи № 205/7065/13-ц), зображення рукописного тексту виконано електрофотографічним способом за допомогою копіювально-розмножувального пристрою у кольоровому режимі, а відтак проведення почеркознавчого дослідження відносно виконання ОСОБА_2 підпису від його імені в наданій розписці від 01.07.2012р. та рукописного тексту цієї розписки, не проводилися (т.1, а.с.217-221).

Представником ОСОБА_2 21.09.2017р. надано суду клопотання, у якому він посилаючись на те, що в матеріалах справи містяться два протилежних висновки судових експертів, просив суд призначити у справі комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу, проведення якої доручити Київському НДІСЕ (т.1, а.с.236-237).

Допитаний у судовому засіданні 09.10.2017р. судовий Експерт Дніпропетровського Науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4 підтвердив, що проводив судову почеркознавчу експертизу саме по розписці яка знаходиться в матеріалах справи в томі 1 сторінка 24.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016р. призначено у справі комплексну судову почеркознавчо-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1, а.с.244).

Висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 20897/17-32/20898/17-33 від 21.03.2018р. встановлено, що текст розписки та підпис у ній виконані однаковим способом підпис та текст досліджуваної розписки від 01.07.2012р. на суму 125 000,00 грн., складеної від імені ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1, виконані не рукописно, а являють собою кольорові зображення даних реквізитів, які виконані за допомогою занкосинтезуючого пристрою з лазерною технологією друку у кольоровому режимі (кольорові принтери, копіювально-розмножувальні пристрої), а відтак проведення почеркознавчого дослідження відносно виконання ОСОБА_2 підпису від його імені в наданій розписці від 01.07.2012р. та рукописного тексту цієї розписки, не проводилися (т.2, а.с.3-11).

Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на ненадання позивачем суду оригіналу розписки на підтвердження факту укладання договору позики між сторонами, а також враховуючи, що відповідно до висновків експертиз № 55/56 від 31.05.2017р. та № 20897/17-32/20898/17-33 від 21.03.2018р. встановити чи написана розписка та чи виконаний підпис на розписці від 01.07.2012р. ОСОБА_2 неможливо, суд доходить висновку, що позивач всупереч ст.81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми основного зобовязання у розмірі 1 250 000 грн., суми процентів за користування грошима у розмірі 1,96 % в місяць від суми позики, починаючи з 26.07.2012 року і до моменту ухвалення рішення по справі, 3 % річних, починаючи з 26.07.2012 року на суму основного зобовязання і до моменту ухвалення рішення по справі, витрат від інфляції, починаючи з 26.07.2012 року на суму несплачених відсотків, а з 02.07.2013 року і на суму основного зобовязання і до моменту ухвалення рішення по справі-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2018 року.

СуддяОСОБА_5