ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1569/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"03" вересня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі:головуючої судді ЛЕОНТЮК Л,К.

за участі секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

представника позивача СВІТНЬОГО Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю " Страхова компанія " Фінансовий експерт " про стягнення коштів , суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю " Страхова компанія " Фінансовий експерт " про стягнення коштів, в своїй позовній заяві зазначив про те, що між ОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю « Страхова компанія « ФІНАНСОВИЙ ЕКСПЕРТ » укладений міжнародний страховий Договір подорожуючих за № 107830 від 19 лютого 2016 на 365 днів.

У період з 10 вересня 2016 року по 12 січня 2017 року ОСОБА_2 перебував у Федеративній республіці Німеччині.

15 грудня 2016 року о шостій годині ранку позивач відчув сильну, гостру біль у

ліву руку. З огляду на раптове погіршення самопочуття ОСОБА_2 довелося

викликати швидку медичну допомогу. Він був госпіталізований до Гохтаунус клініки з

діагнозом трансмуральний інфаркт міокарда задньої стінки.

В клініці у Застрахованої особи був взятий аналіз крові, зроблені

електрокардіограма, ехограма та рентген.

Окрім того, була проведена термінова операція, спрямована на здійснення

невідкладних заходів по порятунку життя ОСОБА_2. та курс терапії.

Вартість послуг швидкої медичної допомоги становила 464, 00 євро, вартість

операції - 961. 55 євро, вартість терапії та діагностики - 3 500, 82 євро.

Таким чином, загальна вартість наданої медичної допомоги становить 5 164, 00 євро.

Платником від імені позивача виступив поручитель - ОСОБА_4 ( на

підставі заяви про поруку від 15 грудня 2016 року ), який наразі має право вимоги до ОСОБА_2

Страхових виплат ОСОБА_2 так і не отримав, у зв"язку з чим просить суд стягнути суму страхового - відшкодування в розмірі 5 164 ( п'ять тисяч сто шістдесят чотири ) Євро, що за офіційним курсом Національного Банку України у гривні становить 141 971 ( сто сорок одна тисяча дев'ятсот сімдесят одна ) гривня 92 копійки, 3 % річних у розмірі 2 147 ( дві тисячі сто сорок сім ) гривень 07 копійок, індекс інфляції- 8 418 ( вісім тисяч чотириста вісімнадцять ) гривень 88 копійок та пеню у сумі 18 720 ( вісімнадцять тисяч сімсот двадцять ) гривень 72 копійки, витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 26 липня 2017 року ( а. с. 65 ) ОСОБА_5 Геннадій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд їх задовольнити.

Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю " Страхова компанія " Фінансовий експерт " в судове засідання свого представника не направило про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому законом порядку. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається, що днем вручення судової повістки.

У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження ( місця проживання ), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України , відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, керуючись практикою Європейського суду з прав людини, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника ( рішення у справі « Писатюк проти України » ), відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального Кодексу України , судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити ( ст. 264 Цивільного процесуального Кодексу України ).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Як слідує з матеріалів цивільної справи та встановлено в ході судового розгляду справи, міжОСОБА_2 та Товариством з додатковою відповідальністю « Страхова компанія « ФІНАНСОВИЙ ЕКСПЕРТ » укладений міжнародний страховий Договір подорожуючих за № 107830 від 19 лютого 2016року на 365 днів.

У період з 10 вересня 2016року по 12 січня 2017року ОСОБА_2 перебував у Федеративній Республіці Німеччині.

09 лютого 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю " Страховою компанією " Фінансовий експерт " отримано, заяву від ОСОБА_2 про нещасний випадок, який стався під час перебування у Федеративній Республіці Німеччині.

Згідно з ч. 1 ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 18 Закону України " Про страхування " договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатися шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва ( поліса, сертифіката ).

Відповідно до ст. 16 Закону України " Про страхування " встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування ( подати допомогу, виконати послугу тощо ), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування та повинні крім іншого, містити; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків ( платежів, премій ) і строки їх сплати; умови здійснення страхової виплати: причини відмови у страховій виплаті права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, аналогічні вимоги передбачені ч. 1 ст. 20 Закону України « Про страхування ».

П. 10. 2 р. : 10 умов договору страхування " страховик відшкодує обгрунтовані та документальні підтверджені витрати після повернення Застрахованої особи з поїздки в межах страхової суми, визначеної договором страхування.

Товариство з додатковою відповідальністю " Страхова компанія " Фінансовий Експерт " листом за вих. № 45 від 15 лютого 2017 року повідомлено ОСОБА_2 про надання необхідних документів для отримання страхових виплат, а саме :

- оригінал акту про нещасний випадок ( виданий компетентними органами )

- ксерокопії всіх сторінок закордонного паспорту

- надати інформацію з приводу того хто здійснив оплату наданих медичних послуг та надати оригінали чеків / квитанцій які підтверджують оплату цих рахунків. ( а. с. 45 )

Відповідно до листа за вих. № 102 від 10 квітня 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено, що для отримання страхової виплати йому необхідно надати інформацію видану компетентними органами з приводу дат перетину державного кордону України в період за 19 лютого 2016 року по 15 грудня 2016 року.( а. с. 47 )

ОСОБА_2 дану інформацію до страхової компанії не надані, а тому позовні вимоги є передчасними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини , від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 625, 988, ст. ст. 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 43, 76, 81, 83, 89, 211, 263 , 264, 265, 266, 273 ЦПК України. Закону України "Про захист прав споживачів", суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю " Страхова компанія " Фінансовий експерт " про стягнення коштів - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали до Апеляційного суду м. Києва.

Повний текст заочного рішення виготовлено 10 вересня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК