Справа № 177/677/18
Провадження № 2/177/608/18
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
12 жовтня 2018 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі: секретаря Маракуца І. В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Передерій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що на підставі наказу в.о. начальника Відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дистанція Електропостачання» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» від 16 жовтня 2012 року № 188/ос його було прийнято на роботу у вищезгаданому підприємстві на посаду електромонтера тягової підстанції 3 розряду. На даному підприємстві він пропрацював до моменту його звільнення з роботи на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю за наказом начальника Криворізької дистанції електропостачання Регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 29 березня 2018 року № 45/ОС, 11 квітня 2018 року він ознайомився з наказом про звільнення та отримав трудову книжку.

У березні місяці 2018 року він працював електромонтером тяглової підстанції у СП Криворізька дистанція електропостачання Регіональної філії «Придніпровська залізниця»», усвідомлюючи важливість захисту вітчизни прийняв особисте вольове рішення піти на військову службу для виконання конституційного обов`язку із захисту країни. Зазначає, що коли він приймав рішення про прийом на військову службу знав, що в Україні діє особливий період і у зв`язку із цим законодавством передбачені пільги громадянам, які виконують державні або громадські обов`язки у робочий час.

27 березня 2018 року він уклав контракт про проходження військової служби з командиром військової частини НОМЕР_1 строком на 3 роки. В момент укладення контракту йому було роз`яснено наявність пільг передбачених для військовослужбовців, які виконують державні або громадські обов`язки у робочий час, під час дії особливого періоду, і з урахуванням цих обставин, досягнувши попередньої згоди вони уклали контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 березня 2018 року № 92 його було зараховано в списки особового складу частини і з цього моменту він приступив до виконання військових обов`язків.

27 березня 2018 року він повідомив до місця роботи про те, що він уклав контракт про проходження військової служби і виконує державні і громадські обов`язки у робочий час. 06 квітня 2018 року ним отримано лист з його місця роботи, де зазначалось, що на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП за наказом начальника СП «Криворізької дистанції електропостачання» від 29 березня 2018 року № 45/ос його звільнено у зв`язку з прийомом на військову службу.

Вважає, що його незаконно звільнено з роботи, у зв`язку чим просить суд визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору (контракту) № 45/ос від 29 березня 2018 року про звільнення його з посади електромонтера тягової підстанції 3 розряду Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та стягнути з Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 29 березня 2018 року до моменту поновлення на посаді, у розмірі визначеному згідно чинного законодавства.

Ухвалою судді від 20.04.2018 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

14.05.2018 уповноважені представники ПАТ «Придніпровська залізниця» надали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що положення передбачені частинами 3, 4 статті 119 КЗпП України, на які позивач посилається як на підставу заявлених вимог, визначені гарантії, які надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, а строк такої військової служби не повинен перевищувати 6 календарних місяців. Однак, позивач не відповідає вищенаведеним критеріям, оскільки як вбачається зі змісту контракту, на підставі якого позивач прийнятий для проходження військової служби, складає три роки. Зазначає, що сторонами за контрактом як початок дії та припинення дії контракту визначено настання певних календарних дат, а не настання або припинення певної кризової ситуації, що загрожує національній безпеці (а.с. 21-23).

Позивач та його представник Сілкіна М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Передерій Д.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних законних підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Відокремленого структурного підрозділу «Криворізька дистанція Електропостачання» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на посаду електромонтера тягової підстанції 3 розряду Мусіївський кущ тяглових підстанцій, що підтверджується копією наказу (розпорядження) № 188/ос від 16.10.2012 року (а.с. 6).

27 березня 2018 року ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби на посадах осіб рядового складу у Збройних Силах України, строком на три роки та на підставі наказу командира 78 окремого батальйону матеріального забезпечення № 19-РС від 27.03.2018 призначений на посаду сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу ВОС 166662А (а.с. 13,14, 24-27).

Наказом (розпорядженням) № 45/ос від 29.03.2018 року Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Криворізька дистанція Електропостачання» ОСОБА_1 звільнено 29.03.2018 з посади електромонтера тягової підстанції 3 розряду на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом (а.с. 7).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Водночас питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.

Відповідно до ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як слідує зі змісту частини третьої статті 119 КЗпП України поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, а тільки умову, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а саме: під час мобілізації, на особливий період.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Враховуючи зазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", закінчення заходів мобілізації не припинило особливий період.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 16 лютого 2015 року (справа N 800/582/14), виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду, а отже на момент підписання контракту з громадянином ОСОБА_1 особливий період діяв в Україні, отже наказ № 45/ос Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Криворізька дистанція Електропостачання» від 29.03.2018 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП винесений з порушенням вимог статті 119 КЗпП, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348), згідно з яким нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.п. з п. 1, п. 2 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року „Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", цей порядок застосовується і у випадках вимушеного прогулу, при цьому середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.п. 3 п. 3 Постанови № 100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно з п. 8 вище вказаної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середня заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці (лютий березень 2018 року) складає 17435,13 грн. (7955,80 грн.+9479,33 грн.), що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 56).

ОСОБА_1 був звільнений 29 березня 2018 року, у березні він не працював один робочий день, тому за два останні місці він фактично відпрацював 40 робочих днів (20 днів у лютому + 20 днів у березні), а отже його середньоденна заробітна плата складає 435,88 грн. (17435,13 грн. середня заробітна плата за останні 2 місяці : 40 днів фактично відпрацьованих).

Розрахунок нарахування за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2018 року по 12.10.2018 року наступний:

- березень 2018 року: 1 день (робочий день у березні 2018 року) х 435,88 грн. = 435,88 грн.;

- квітень 2018 року: 19 днів (робочі дні у квітні 2018 року) х 435,88 грн. = 8281,72 грн.;

- травень 2018 року: 21 днів (робочі дні у травні 2018 року) х 435,88 грн. = 9153,48 грн.;

- червень 2018 року: 20 днів (робочі дні у червні 2018 року) х 435,88 грн. = 8717,60 грн.;

- липень 2018 року: 22 днів (робочі дні у липні 2018 року) х 435,88 грн. = 9589,36 грн.;

- серпень 2018 року: 22 днів (робочі дні у серпні 2018 року) х 435,88 грн. = 9589,36 грн.;

- вересень 2018 року: 20 днів (робочі дні у серпні 2018 року) х 435,88 грн. = 8717,60 грн.;

- жовтень 2018 року: 10 днів (робочі дні у серпні 2018 року) х 435,88 грн. = 4358,80 грн..

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 30 березня 2018 року 12 жовтня 2018 року складає 58843,80 грн. (виходячи з розрахунку: 435,88 грн. + 8281,72 грн. + 9153,48 грн. +8717,60 грн. + 9589,36 грн. + 9589,36 грн. + 8717,60 грн. +4358,80 грн.).

У зв`язку вищевикладеним, суд вважає за необхідне наказ Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 45/ос від 29 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади електромонтера тягової підстанції 3 розряду Мусіївський кущ тягових підстанцій 29.03.2018 на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України скасувати, поновити ОСОБА_1 на роботі у Структурному підрозділі «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді електромонтера тягової підстанції 3 розряду Мусіївський кущ тягових підстанцій з 29.03.2018 та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58843,80.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити.

Наказ Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 45/ос від 29 березня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади електромонтера тягової підстанції 3 розряду Мусіївський кущ тягових підстанцій 29.03.2018 на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Структурному підрозділі «Криворізька Дистанція Електропостачання» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді електромонтера тягової підстанції 3 розряду Мусіївський кущ тягових підстанцій з 29.03.2018.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» (м. Кривий Ріг, вул. Тягова підстанція, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 ) середній заробіток час вимушеного прогулу в період з 30.03.2018 по 12.10.2018 в розмірі 58 843,80 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурного підрозділу «Криворізька Дистанція Електропостачання» (м. Кривий Ріг, вул. Тягова підстанція, 8, ) на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлений 17.10.2018.

Суддя: