Справа № 417/4920/17
Провадження № 2/417/39/18
РІШЕННЯ

Іменем україни

"09" січня 2018 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суду Луганської області в складі:

головуючого судді Логвіненка Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань с.Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

23.11.2017 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3 % річних у розмірі 27718,31 грн.

Обгрунтовані позовні вимоги тим, що 05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно до якого він передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, а останній зобов'язувався повернути вказану суму до 01 лютого 2017 року. В підтвердження укладення договору позики та надання коштів, відповідачем було надано розписку. Станом на 15 листопада 2017 року грошові кошти повернуті не були, а отже порушені умови договору позики.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с.26) надав заяву в якій просив справу розглядати без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Марківського районного суду Луганської області в розділі «Справи Кам'янобрідського районного суду Луганської області, оскільки знаходиться в м.Луганську, на території куди не здійснюється доставка поштової кореспонденції підприємствами поштового зв'язку через проведення АТО. Причини неявки відповідачем суду не повідомлені, заперечень щодо позову не надано.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником був укладений договір позики , про що складено розписку (а.с.3).

Згідно з умовами зазначеного договору, позивач передав, а ОСОБА_2 отримав у займ суму еквівалентну 1000 доларів США, які зобов'язувався повернути у строк до 01 лютого 2017 року про що було надано розписку.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно договору позики від 05.12.2016 в позику ОСОБА_2 було надано 1000 доларів США, на день розгляду справи в суді курс доллара по відношенню до гривні складає 2820,3329 грн за 100 долларів, отже станом на 09.01.2018 заборгованість ОСОБА_2. складає 28203,33 грн (1000 х 2820,3329 /100=28203,329 грн).

Разом з тим, розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідача суму боргу заявлену у позові, а саме 27079,53 грн.

В частині стягнення 3% річних суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню, виходячи з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором позики.

Період прострочення виконання зобов'язання по договору позики з 02.02.2017 по 15.11.2017 р., за який позивач просить у своїй позовній заяві стягнути 3% річних становить 287 діб, тому необхідно стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 638,78 грн. (сума боргу) х 3 /100 /365діб х287 діб просрочки = 638,78 грн.

Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов до відповідача ОСОБА_2 обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач отримав у позивача 1000 доларів США за договором позики, однак не виконав зобов'язань по їх поверненню, в зв'язку з чим заборгованість за позикою у розмірі 27718,31 грн. з врахуванням 3 % річних підлягають стягненню в примусовому порядку з ОСОБА_2 на користь позивача.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 15.11.2017 про сплату судового збору в сумі 640 грн. 00 коп., оскільки судом приймається рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі то є необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат.

Керуючись ст. ст. 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити .

Стягнути ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) борг за договором позики від 05 грудня 2016 року у розмірі 27079 (двадцять сім тисяч сімдесят дев'ять) гривень 53 копійки та 3 % річних у розмірі 638 (шістсот тридцять вісім) гривень 78 копійок, а всього 27718 (двадцять сім тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 31 копійку.

Стягнути ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору - 640 (шістсот сорок ) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстаенції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Луганської області.

Суддя Т.Г.Логвіненко