Справа № 189/544/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.10.2018 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Пустовар О.С.

при секретарі - Комеристій І.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 - на підставі договору про надання юридичних послуг від 10.04.2016 року, 12.03.2018 року

представника позивача ОСОБА_3- на підставі довіреності від 18.12.2017 року, 04.09.2018 року

представника позивача ОСОБА_4 - на підставі договору про надання юридичних послуг № 291 від 16.08.2017 року

представника відповідача ОСОБА_5 - на підставі довіреності від 21.10.2015 року, 26.10.2016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Покровська селищна об'єднана територіальна громада про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, третя особа Покровська селищна об'єднана територіальна громада про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову позивачка зіслалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько - ОСОБА_7 18 липня 2015 року він зробив заповіт на дочку ОСОБА_6, який завірила секретар Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області. Позивачка вважає, що заповіт не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що на момент складення заповіту психофізичний стан заповідача виключав можливість керувати останнім усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на стан здоров'я заповідача. При цьому, що посвідчення заповіту здійснювалося за місцем мешкання заповідача за адресою: АДРЕСА_1, заповіт складений за допомогою технічних засобів із проставленням дати посвідчення заповіту в друкованому вигляді (вказано час посвідчення 12 год. 50 хв.), однак відповідні технічні засоби для виготовлення тексту заповіту у місці проживання заповідача та, очевидно, що час зазначений в самому заповіті, а також заповнення тексту заповіту здійснювалося не безпосередньо зі слів самого спадкодавця та без його особистої присутності. Крім того, в заповіті є запис «заповіт прочитано вголос та підписано власноручно», але цей запис відрізняється від особистого підпису заповідача в цьому ж заповіті. Просить позов задовольнити та визнати заповіт недійсним.

Позивач ОСОБА_1 та представники позивача обставини викладені в позові та позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Вказали, що заповіт підлягає визнанню недійсним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, стан спадкодавця на час складання заповіту виключав можливість останнім усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними з огляду на стан здоров'я заповідача, підпис особи в оспорюваному заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав в повному обсязі та суду пояснив, що позов задоволенню не підлягає в зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Порушення форми та посвідчення заповіту позивачем не доведено та згідно висновку експерта підпис в заповіті здійснено ОСОБА_7, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи Покровська селищна об'єднана територіальна громада в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить винести на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він є сусідом померлого ОСОБА_7 Після звільнення останнього з роботи, він став зловживати спиртними напоями. У нього були проблеми з другою дружиною, тому він жив у матері. Свідок бачив, що ОСОБА_7 був хворий, жовтий, опухлий. Після смерті ОСОБА_7, він дізнався, що останній зробив заповіт на доньку ОСОБА_6. Однак мати померлого, свідку говорила, що все майно сина оформить на себе. Перед смертю він заходив до ОСОБА_7, останній важко дихав, очі не відкривав. Також він бачив, як до ОСОБА_7 йшла секретар сільської ради.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що знала ОСОБА_7 з дитинства, вони далекі родичі. Вона бачила його перед смертю, він був не в тому стані, щоб зробити підпис.

Свідок ОСОБА_10, яка працює спеціалістом першої категорії з надання а послуг Покровської селищної ради відмовилася відповідно до ст.63 Конституції України давати свідчення проти себе.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6 т.1).

Згідно заповіту, посвідченого 18 липня 2015 року секретарем виконкому Олександрівськові сільської Ради Покровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_7 на випадок смерті зробив розпорядження, за яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі свої майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті заповів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблено відповідний запис в журнал реєстрації нотаріальних дій під номером 557 (а.с.163-165 т.1).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що такий посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області ОСОБА_10.

Згідно з п.1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого 11.11.2011 року № 3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року - перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст.37 Закону України «Про нотаріат» - у населених пунктах, де немає державних нотарiусiв, посадовi особи виконавчих комiтетiв сiльських, селищних, мiських Рад народних депутатів вчиняють в тому числі таку нотарiальну дiю, як

посвiдчення заповiту.

Згідно з вимогами розділу 3 п.1 п.п.1.1.,1.4.,1.6. вищезазначеного Порядку - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247,1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов'язана роз'яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України про що зазначається в тексті заповіту.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Із змісту оспорюваного заповіту вбачається, що при його посвідченні секретарем Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області дотримано вимоги вищезазначеного Порядку, зокрема в заповіті є запис, що «мною, тобто ОСОБА_7, прочитано вголос та підписано власноручно». Крім того, в заповіті зазначено, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено, тобто ОСОБА_7 був дієздатною, грамотною особою, тому посвідчення заповіту у присутності свідків не вимагалось.

Відповідно до висновку експерта № 1766-17 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи - підпис від імені ОСОБА_7 в заповіті від 18 липня 2015 року та фототаблиці до висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, виконаний самим ОСОБА_7 (а.с. 188-190 т.1), тобто заповіт власноручно підписано заповідачем ОСОБА_7, про що зазначено в посвідчувальному написі.

Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 557, стягнено державне мито 0,85 грн. Вказана нотаріальна дія зареєстрована в журналі реєстрації нотаріальних дій (а.с.163-165 т.1).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Оцінюючи доводи позивача про порушення порядку посвідчення оскаржуваного заповіту, суд звертає увагу, що позовна заява містить вимогу саме про визнання заповіту реєстровий номер 557 від 18.07.2015 року недійсним, в той час як нікчемним заповіт за рішенням суду не визнається, а позовна заява, в свою чергу, не містить вимоги про визнання заповіту нікчемним.

Позивачем та представником позивача не подано суду достатніх та переконливих доказів на підтвердження факту, що оскаржуваний заповіт від 18.07.2015 року не відповідав волі спадкодавця в розумінні ч.1 ст.1257 ЦК України, дані докази в своїй сукупності не свідчать про порушення з боку секретаря виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області при посвідчені оскаржуваного заповіту та не можуть бути окремою підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки не доводять невідповідність заповіту волі заповідача.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо визнання заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 557, посвідченого 18.07.2015 року секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає та зареєстрована за адресою -АДРЕСА_2) до ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою -АДРЕСА_3), третя особа Покровська селищна об'єднана територіальна громада про визнання заповіту недійсним, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя О.С.Пустовар