_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2043/18
УХВАЛА

18.10.2018 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

14.12.2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_5 надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якій позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в сумі 150000 доларів США, суму пені у розмірі 1025220 гривень 27 копійок, три відсотки річних в сумі 122703 гривні 70 копійок.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.12.2017 року на підставі вищевказаної позовної заяви відкрито провадження по справі та призначено до попереднього судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання представник позивача надав до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, в якій просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 суму боргу за договором позики в сумі 150000 доларів США, суму пені у розмірі 1025220 гривень 27 копійок, 12 відсотків річних в сумі 1269788 гривень 90 копійок, яка була прийнята судом до розгляду.

22.08.2018 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надав до суду заяву про закриття провадження, у звязку з відсутністю спору.

В обґрунтування вказаної заяви представник зазначив, що предмет спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо стягнення грошових коштів за розписками від 23 березня 2015 року та від 13 листопада 2015 року фактично відсутній, оскільки:

- предметом спору є грошові кошти, які, як заявляє позивач, передані ним за розписками від 23.03.2015 року та від 13.11.2015 року, однак, як зазначив представник, встановити даний факт суду неможливо, оскільки визнання такого факту одним з відповідачів порушує права та обовязки іншого відповідача, яка цей факт заперечує, а з іншої сторони оригінал розписки, який підлягав би експертному дослідженню на предмет давності складення за клопотанням ОСОБА_1 знищений сторонами;

- розписка від квітня місяця 2018 року може підтверджувати зобовязання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3, але, як зазначає представник, виникло таке зобовязання і раніше складення цієї розписки та не містить в собі строку виконання зобовязання.

У звязку з чим, представник відповідача мотивує свою позицію тим, що за умови надання позивачем оригіналу розписки датованої 02 квітня 2018 року, можливо встановити на підставі належних, допустимих та достовірних доказів тільки той факт, що грошове зобовязання із повернення коштів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 виникло не раніше 02 квітня 2018 року, та строк виконання цього зобовязання не визначений, а отже позивач звернувся до суду передчасно, і предмет спору відсутній, оскільки позивач не надав доказів того, що він з квітня 2018 року звертався до позивача із вимогою про повернення грошових коштів, котру ОСОБА_4 згідно з ч. 2 ст.530 ЦК України повинен виконати у семиденний термін.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в судовому засіданні вказану заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаної заяви, вважав її необґрунтованою та безпідставною.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що вважає розгляд цієї заяви передчасним.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зазначене клопотання про закриття провадження по справі, суд дійшов до наступного висновку.

Пунктом 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відсутній предмет спору провадження у справі підлягає закриттю.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється об'єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Об'єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини.

Види обєктів цивільних прав визначені ст. 177 ЦК України.

Коло правовідносин, які можуть виникати щодо того чи іншого обєкту цивільних прав ЦК України не обмежено.

Тобто, учасники правовідносин можуть вступати у будь-які правовідносини щодо певного обєкту цивільних правовідносин, не заборонені і не обмежені законом.

Зміст таких правовідносин є досить широким та становить усі права та обовязки їх учасників, визначені договором та законодавством.

Предмет спору не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті.

Предметом позову є позовні вимоги.

Предмет спору - є достатньо простим для визначення (з'ясування) та станом на момент виникнення спору є таким, що фактично існує та не може бути заперечений сторонами.

Правове значення категорії предмет спору і пов'язані із цим правові наслідки на час розгляду справи чітко визначені ЦПК України, саме із нею процесуальний закон повязує закриття провадження у справі в порядку пункту 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України (відсутність предмету спору, а не предмету позову).

Крім того, суд зазначає, що необхідність запровадження такого правила, встановленого пунктом 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України, обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

З викладених представником відповідача посилань на підтвердження відсутності спору між сторонами по справі, є саме надання представником відповідача оцінки доказам наявним в матеріалах справи, які представник вважає не належними, такими, що не містять інформацію щодо предмета спору та на підставі яких не можливо встановити дійсні обставини справи, а тому вважає, що між сторонами по справі відсутній спір по справі.

Однак, суд не приймає вказані посилання, як підставу підтвердження відсутності спору по справі між сторонами, оскільки, як вже зазначалось, під предметом спору розуміється об'єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; суд вказує безпосередньо у рішенні суду у відповідності до ст. 265 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що безпосередньо мотивовану оцінку усім доказам по справі, як і кожному доказу окремо, суд висловлює саме у рішенні суду за наслідком розгляду справи, суд вважає, що представником відповідача не доведено, що між сторонами по справі відсутній предмет спору та між сторонами не залишилося неврегульованих питань і врегульовано спірні питання, а від так відсутні підстави для закриття провадження по справі на підставі пункту 2 частини 1 ст. 255 ЦПК України.

Крім того, судом враховується, що згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В ряді рішень Європейського Суду з прав людини було надано трактування цього права. Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Bellet v. France (Белле проти Франції), § 36; NunesDias v. Portugal (Нун'єшДіаш проти Португалії). Правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (MiragallEscolano v. Spain (МіраґальЕсколано та інші проти Іспанії); ZvolskyandZvolska v. theCzechRepublic (Звольський та Звольстка проти Чехії), § 51).

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає посилання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо відсутності спору в цій справі, не обґрунтованими, такими, що не знайшли правового підтвердження, а також суд вважає, що у даному випадку закриття провадження по справі з цих підстав обмежить право позивача на доступ до суду за захистом своїх прав та інтересів, що в свою чергу є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у звязку з чим суд дійшов до переконання що заява представника відповідача про закриття провадження по цивільній справі №520/15486/17, підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.255, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про закриття провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий Калініченко Л. В.