Єдиний унікальний номер № 225/4214/18
Провадження № 2/225/1051/2018
Головуючий у справі: ОСОБА_1
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

з участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Щербинівської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в серпні 2018 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось від батька ОСОБА_3, померлого 07 січня 2006 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_3. В січні 2006 року його батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № 58, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., зі всіма надвірними спорудами, що розташовані по вул.Зелена (колишня назва Першотравнева) у с.Петрівка м.Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 за законом першої черги є він, його син. Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_3 за законом або за заповітом не має. В установленому законом порядку та визначені строки він звернувся до Торецької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини від померлого ОСОБА_3, на належний йому на праві власності транспортний засіб. Проте, одразу спадщину у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами після смерті батька не оформив, але фактично її прийняв, від спадщини не відмовлявся. В липні 2018 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами, але із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, йому було відмовлено в оформленні спадщини.

Визнання права власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, що залишились від ОСОБА_3, померлого 07 січня 2006 року необхідно позивачу для реалізації свого набутого права на прийняття спадщини від померлого батька.

Позивач в судове засідання не зявився, просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, вирішення справи залишив на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, померлого 07.01.2006, а саме на житловий будинок № 58, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., зі всіма надвірними спорудами, що розташовані по вул.Зелена (колишня назва Першотравнева) у с.Петрівка м.Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_2 (а.с. 9).

07 січня 2006 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 58, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., зі всіма надвірними спорудами, що розташовані по вул.Зелена (колишня назва Першотравнева) у с.Петрівка м.Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Нерухоме майно у виді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами на праві власності належало ОСОБА_3 (а.с. 7-8; 10-15), тобто батькові позивача.

За життя, ОСОБА_3, який є батьком позивача по справі, зазначене нерухоме майно нікому не спадкував. Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_3 за законом першої черги є його син ОСОБА_2, тобто позивач по справі.

Позивач по справі звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від померлого 07.01.2006 батька ОСОБА_3, але йому було відмовлено в оформленні спадщини. Даний факт підтверджено постановою про відмову вчинення нотаріальних дій від 17.07.2018 (а.с.6).

Отже, після смерті ОСОБА_3 позивач по справі фактично прийняв спадщину у вигляді житлового будинку зі всіма надвірними спорудами, за законом першої черги від померлого батька, не відмовлявся від неї.

Крім того, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 31-34) після померлого 07.01.2006 ОСОБА_3 до державного нотаріуса Торецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, крім сина померлого ОСОБА_3, тобто позивача по справі, ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Разом з цим, зазначено, що 12.06.2010 за реєстром № 2-1522 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на користь його сина ОСОБА_2, яка складається з легкового автомобілю марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1.

З огляду на це суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

В частині 2 статті 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають в тому числі діти спадкодавця.

Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Із приписів ч. 2 ст. 1268 ЦК України вбачається, що прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

У відповідності до норм ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, не може бути для позивача по справі перешкодою у прийняті спадщини від померлого батька, оскільки зазначене майно належало йому на праві приватної власності, яке відповідно до вимог ст. 321 ЦК України є непорушним.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи те, що позивачем втрачена можливість підтвердити своє право власності на житловий будинок зі всіма надвірними спорудами, його вимоги підлягають судовому захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263 ЦПК України, ст.ст. 321, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_2 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 58, загальною площею 81,0 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., зі всіма надвірними спорудами, що розташовані по вул.Зелена (колишня назва Першотравнева) у с.Петрівка м.Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області, що залишилися від батька ОСОБА_3, померлого 07 січня 2006 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Суддя Є.В. Челюбєєв