Єдиний унікальний номер судової справи: 225/3222/18
Номер провадження: 2/225/884/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 жовтня 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Ткач Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Пузиревської Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

І. ОСОБА_2 позиції позивача.

Позивач звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності від 16.12.2008 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2018.

У вказаній квартирі зареєстрований її онук відповідач ОСОБА_3, який з травня 2014 року покинув місце реєстраціїі фактично не мешкає в квартирі. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі, просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представником позивача заявлено клопотання про допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 29.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судовому засідпанні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності суду не надав.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 її племінник, який в травні 2014 року виїхав з міста Торецька до РФ і більше не повертався, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не проживає, його особистих речей там немає, комунальні послуги не сплачує, житло не утримує.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_1, знає, що її онук ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ніколи не проживав і не проживає. Комунальні послуги сплачує ОСОБА_1

Беручи до уваги думку позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст.ст. 280-283 ЦПК України.

Судом заслуховуються пояснення позивача, його представника, свідків, досліджуються письмові матеріали справи, оцінюються докази в їх сукупності.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст.ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 16.12.2008 за №378, засвідченого керівником органу приватизації ОСОБА_7 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.04.2018, засвідченого державним нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за №598 ОСОБА_1 є власником житла за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул.Івана Карабіца (вул.Куйбишева)АДРЕСА_3 (а.с. 5,6).

Згідно з довідкою б/н від 14.05.2018, виданою КП «Торецьккомсервіс» відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7).

V. Оцінка суду.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін.

Представлені суду докази відповідають змісту статей 77, 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

VІ. Оцінка аргументів сторін.

Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд доходить висновку, що в своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту житлових прав та права власності позивача.

VІІ. Норми права, що застосовує суд та мотиви їх застосування.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що будинок є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача у вказаному будинку, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

VIII. Питання про розподіл судових витрат.

Позивач, відповідно до заяви не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18.10.2018.

Суддя: