Справа № 346/3716/18
Провадження № 2/346/1855/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючої- судді П»ятковського В.І.

за участю секретаря Іванишин Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_4, згідно свідоцтва про право власності від 10 листопада 1992 року за № 208.

Станом на 01 липня 1990 року у вищевказаному житловому будинку проживали: голова двору - ОСОБА_5, його зять - ОСОБА_4, дочка - ОСОБА_2 та двоє онуків - ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, в зв»язку із чим відкрилася спадщина на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, її батько.

Оскільки за життя померлі заповіту не склали, а її мати, відповідачка по справі, ОСОБА_2 не претендувала на спадкове майно ні після смерті свого батька і не претендує на частку після смерті чоловіка, то вона, позивачка, звернулася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки спадкове майно зареєстроване за померлим головою колгоспного двору, ОСОБА_4, іншим членам колгоспного двору частки у вищевказаному господарстві не виділялися, а тому право власності на частки інших померлих членів двору припинилося.

Просить суд визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно.

Справу просить розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, від своїх часток в майні колгоспного двору відмовляються в користь позивачки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був, станом на 01 липня 1990 року ОСОБА_5, а після його смерті головою двору став батько позивачки, ОСОБА_7, про що йому, як голові колгоспного двору, 10 листопада 1992 року видано свідоцтво на право особистої власності, на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 26 від 29 жовтня 1992 року (а.с. 11).

Станом на 01 липня 1990 року у житловому будинку проживали та були зареєстровані : ОСОБА_5, голова колгоспного двору, дід позивачки, його зять - ОСОБА_4, батько позивачки, з дружиною ОСОБА_2 та двома дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_3, який являється позивачці братом, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради об'єднаної територіальної громади с. Княждвір, Коломийського району Івано-Франківської області від 21 червня 2018 року № 684 ( а.с. 15 ).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/5 частині кожному, однак належно належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору вони не виділили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, про що виконавчим комітетом Княждвірської сільської ради Коломийського району Івано - Франківської області 25 грудня 1991 року складено відповідний актовий запис № 58 (а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина за законом на частку в майні колгоспного двору, яку прийняла онука померлого, позивачка по справі, вступивши в управління спадковим майном, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала.

19 листопада 1997 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 у Княждвірській сільській раді Коломийського району, Івано-Франківської області. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 присвоєно прізвище «ОСОБА_6».

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, про що Виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради об»єднаної територіальної громади, Коломийського району, Івано-Франківської області 17 жовтня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 150. (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частинку спірного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги за законом були його дружина ОСОБА_2 та діти ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Однак ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на спадкове майно не претендували, а тому позивачка фактично прийняла спадщину, у зв»язку із чим стала фактично власницею спірного господарства.

Згідно поданої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_1, з метою оформлення спадщини після смерті спадкодавця звернулася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за померлим головою колгоспного двору, частки членів колгоспного двору не виділено до дня смерті.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відповідачі по справі, на спадщину після смерті ОСОБА_4 не претендують та не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою ( а.с. 47, 48 ).

Відповідно до висновку про вартість майна від 02 липня 2018 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, загальною площею 49 кв.м., житловою 36 кв.м. становить 147 040 грн. (а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідност. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивачка є спадкоємицею за законом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на вказане спадкове майно шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 346, 392, 1233, 1262, 1268, 1270 ЦК України, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", керуючись ст.ст. 247 ч. 2, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Суддя П'ятковський В. І.