Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 569/9812/16-ц

провадження № 61-29869св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальний заклад «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року у складі судді Панас О. В. та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Григоренко М. П., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради (далі - КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня»), у якому просив визнати незаконним наказ про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та скасувати його.

Позовна заява мотивована тим, що з квітня 2001 року він працює на посаді лікаря ультразвукової діагностики (УЗД) у КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня».

Наказом головного лікаря від 21 липня 2016 року № 73-ОД йому оголошено догану за неналежне виконання функціональних обов'язків, а саме: неправомірне проведення 02 червня 2016 року пункції та санування абсцесу печінки під контролем УЗД в умовах кабінету УЗД хворій ОСОБА_5 з порушенням санітарно-епідеміологічного режиму, асептики та антисептики у відділенні ультразвукової діагностики.

Вважає такий наказ незаконним та необґрунтованим, оскільки таких дій він не вчиняв, про що 14 липня 2016 року вказав у письмових поясненнях на ім'я головного лікаря, що не враховано при вирішенні питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням положень статей 147, 149 КЗпП України просив позов задовольнити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що дії лікаря ОСОБА_4 мають ознаки дисциплінарного проступку, що встановлено службовим розслідуванням. Догана оголошена з дотриманням вимог статей 147-149 КЗпП України.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди в достатньому обсязі не перевірили та не дослідили докази у справі, не навели мотивів, за яких дійшли висновку про початок перебігу місячного строку для притягнення його позивача до дисциплінарної відповідальності з 15 липня 2016 року, а не з 02 червня 2016 року.

У січні 2018 року КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просив залишити її без задоволення, а судові рішення без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 25 червня 2018 року справу № 569/9812/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 2001 року працює лікарем УЗД КЗ «Рівненська ОКЛ».

На підставі наказу від 21 червня 2016 року № 61-ОД/2 «Про проведення службового розслідування щодо проведення пункції під контролем сонографії у відділенні УЗД лікарем ультразвукової діагностики ОСОБА_4 02 червня 2016 року» проведено розслідування обставин лікування хворої ОСОБА_5 та обґрунтованість проведення такої пункції під контролем сонографії у відділенні ультразвукової діагностики 02 червня 2016 року лікарем ОСОБА_4

05 липня та 13 липня 2016 року ОСОБА_4 відмовився від надання письмових пояснень, проте 14 липня 2016 року у пояснювальній записці зазначив, що він не проводив пункції абсцесу хворій ОСОБА_5

Наказом від 21 липня 2016 року № 73-0Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря ультразвукової діагностики відділення ультразвукової діагностики ОСОБА_4.» за неналежне виконання функціональних обов'язків, а саме: неправомірне проведення 02 червня 2016 року пункції та санування абсцесу печінки під контролем УЗД в умовах кабінету УЗД хворій ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з порушенням санітарно-епідемічного режиму, асептики та антисептики у відділенні ультразвукової діагностики, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено догану.

З таким наказом позивача ознайомлено під особистий підпис - 21 липня 2016 року.

Підставою для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності зазначені доповідна записка заступника головного лікаря з хірургічної допомоги Вовка С. В. від 21 червня 2016 року № 44/01-09/16; протокол позачергового засідання комісії з інфекційного контролю за інфекціями області хірургічного втручання та внутрішньо лікарняної інфекції за липень 2016 року від 15 липня 2016 року № 9; пояснювальна записка в. о. зав. відділенням УЗД Селипини Л. М.; пояснювальна записка лікаря-хірурга гнійної хірургії та проктології Володька Т. С.; пояснювальна записка лікаря УЗД відділення УЗД ОСОБА_4; медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, № 6392.

Лікар УЗД ОСОБА_4 в своїй діяльності керується посадовою Інструкцією, затвердженою 23 березня 2016 року, з якою ознайомлений під особистий підпис, відповідно до якої його робочим місцем є кабінет проведення УЗД, який оснащений відповідно до табеля оснащення кабінетів УЗД. Згідно із п. 4.1.7 лікар УЗД несе відповідальність за дотримання санітарно-епідемічного режиму у відділенні.

Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно із статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці (частина перша статті 148 КЗпП України).

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов'язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов'язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Встановивши факт проведення 02 червня 2016 року пункції під контролем сонографії у відділенні УЗД лікарем ультразвукової діагностики ОСОБА_4 з порушенням виконання функціональних обов'язків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що дії лікаря ОСОБА_4 мають ознаки дисциплінарного проступку, а тому позов не підлягає задоволенню.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди не навели мотивів, за яких дійшли висновку про початок перебігу місячного строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з 15 липня 2016 року, а не з 02 червня 2016 року, колегія суддів відхиляє. Такому доводу суди надали належну оцінку та правильно зазначили, що 15 липня 2016 року за результатами роботи спеціально створеної комісії виявлено і встановлено, що дії лікаря ОСОБА_4 мають ознаки дисциплінарного проступку, тому саме з цієї дати почався перебіг строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат