АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2018 року м. Київ

Унікальний номер 753/12935/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/390/2018

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Пікуль А.А.,

при секретарях - Куркіній І.В., Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року, ухваленого о 11 годині 46 хвилин під головуванням судді Коренюк А.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Поповченко Юлія Володимирівна про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року позивачка звернулася із зазначеним позовом, уточнивши який, зазначила, що з грудня 1994 року була власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

21 листопада 2006 року був укладений договір за яким ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар вищевказану квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповченко Ю.В.

Зазначала, що не бажала укласти договір дарування, оскільки між сторонами існувала попередня домовленість, що відповідачка буде доглядати та утримувати позивачку, позивачка продовжила проживати у спірній квартирі та сплачувати комунальні послуги, а тому вказаний договір був укладений під впливом помилки.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст.ст. 203, 215, 229, 256, 261, 717, 719 ЦК України, позивачка просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповченко Ю.В. 21 листопада 2006 року за реєстровим № 9313. (а.с.1-4, 13-16)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ПоповченкоЮ.В. про визнання договору дарування недійсним. (а.с.110-115)

В апеляційній скарзі позивач посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. (а.с.120-125)

Відповідачка проти позову заперечувала за його безпідставністю, крім того, просила застосувати до позовних вимог позовну давність. Зазначила, що є онукою позивачки, у 1997 році позивачка склала заповіт, яким заповіла спірну квартиру відповідачці, у 2006 році волевиявлення позивачки на дарування квартири було вільним, з часом відносини погіршились. (а.с.37-43)

Третя особа проти позову заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. (а.с.27)

20 травня 2017 року ОСОБА_1 померла, що підтверджується свідоцтвом, тому, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2017 року провадження у справі було зупинено до вирішення питання вступу у справу правонаступників.(а.с.165-169)

ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_1, заявив про прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини від будь-яких інших спадкоємців за повідомленням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 не надходили.(а.с.171-186)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року провадження у справі було відновлено, залучено ОСОБА_4 правонаступником після смерті ОСОБА_1 (а.с.187-188)

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, її представник ОСОБА_6 заперечували проти скарги і просили її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази. (а.с.189-194)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1994 року ОСОБА_1 була власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31.60 кв.м., жилою площею 15.10 кв.м.

21 листопада 2006 року був укладений договір за яким ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дар вищевказану квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповченко Ю.В. Право власності ОСОБА_2 було зареєстровано встановленим порядком. (а.с.5, 17-18)

За пунктом 8 цього Договору, сторони визначили, що право власності на квартиру, яка є предметом цього Договору виникає у обдарованої особи з моменту передачі їй квартири за умови нотаріального посвідчення договору дарування. Сторони домовились, що під передачею квартири за цим договором слід вважати символічну передачу речі та прийняття обдаровуваною документів, які посвідчують її право власності на вищезазначену квартиру. В присутності нотаріуса Дарувальник передала Обдаровуваній ключі від квартири, а також Обдаровувана отримує примірник цього договору, що свідчить про те, що передача квартири відбулась. (а.с.17)

За довідкою від 30 листопада 2006 року НОМЕР_1, ОСОБА_1 є інвалідом другої групи. (а.с.19)

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно трапилась і що вона має істотне значення.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з мотивів, визначених ст. 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Обставин укладення і підписання оспорюваного договору дарування, зокрема роз'яснення нотаріусом правових наслідків укладеного правочину, позивачка в позовній заяві не заперечувала. (а.с.1-4, 13-16)

Оспорюваний позивачкою ОСОБА_1 договір дарування був укладений 21 листопада 2006 року, такий договір відповідає вимогам законодавства встановленим для договорів даного виду, обдарована особа фактично прийняла подаровану квартиру, встановленим порядком зареєструвала право власності на квартиру, протягом тривалого часу вживала дій щодо утримання квартири, що підтверджується наявними у справі доказами.(а.с. 5, 55-59, 99)

Обдарована особа ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_1, протягом майже дев'яти років з дати укладення і до липня 2015 року ОСОБА_1 не заперечувала законність укладення договору дарування від 21 листопада 2006 року. (а.с.44-54, 100-101)

Вказані обставини не спростовані і знайшли підтвердження допитаними районним судом свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, показанням яких районним судом дана належна оцінка. (а.с.93-98, 102-109)

Вказані обставини не заперечувались і позивачкою, із зазначенням в позовній заяві та апеляційній скарзі, що на початку травня 2015 року відповідач скоїла відносно позивачки фізичне насильство під час якого відкрито побажала позивачці смерті та заявила, що спірна квартира належить їй, що призвело до погіршення стосунків та скасування раніше оформленого позивачкою ОСОБА_1 заповіту на ім'я відповідачки ОСОБА_2 (а.с.1-4, 13-16, 120-125)

Вказані обставини, які виникли набагато пізніше дати укладення оспорюваного правочину, не можуть бути визнані підставою визнання останнього недійсним.

Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та обставини справи, зокрема родинні відносини дарувальника ОСОБА_1 і обдарованої особи ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивачки, що остання протягом певного часу продовжувала проживати в подарованій квартирі, як підставу визнання оспорюваного договору недійсним.

Доводи апелянта, що позивачка дізналась про укладення оспорюваного договору дарування лише у травні 2015 року суперечать наявним у справі доказам, тому, колегія суддів визнала їх неспроможними та відхилила.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14 та від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15, колегія суддів відхилила, оскільки у цій справі не встановлено наявності договірних умов вчинення обдарованою особою на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам ст. 717 ЦК України, що могло б бути визнано підставою для визнання договору дарування недійсним, а встановлені районним судом обставини свідчать про відсутність підстав, передбачених ст.. 229 ЦК України для визнання оспорюваного договору недійсним.

Додаткове посилання районного суду на пропуск позивачкою строків позовної давності колегія суддів визнала помилковим, проте така помилка не призвела до неправильного вирішення справи, оскільки рішення про відмову в задоволенні позову обґрунтовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, є правильним по суті, а тому з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, судова колегія, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 11 січня 2018 року.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

А.А.Пікуль