АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/4718/18 Головуючий у 1 інстанції - Ярошенко С.В.
Унікальний №754/888/14 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018року м.Київ

Апеляційний суд м.Києва у складі:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнень до позову, просили ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача: на користь ОСОБА_3 - матеріальну шкоду у сумі 9.118грн.76 коп., моральну шкоду у сумі 10.000грн. та витрати на проведення експертизи у сумі 500 грн., а також на користь ОСОБА_4 - моральну шкоду у сумі 20.000 грн. /а.с.2-5, 32-36/.

Позивачі послались на те, що 30.03.2011 року відповідач ОСОБА_2 із хуліганських мотивів пошкодив автомобіль НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_3, а також наніс удар головою в обличчя позивачу ОСОБА_4у, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.

Порушена відносно відповідача ОСОБА_2 кримінальна справа, за указаними обставинами хуліганських дій, постановою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.11.2011 року закрита, а ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за п.4 ч.1 ст.6 КПК України, п. «в» ст.ст.1,6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року /а.с.7-8/.

Враховуючи, що відповідач не відшкодував матеріальну шкоду у вище зазначеному розмірі позивачу ОСОБА_3, а також заподіяв моральну шкоду обом позивачам, вони звернулись до суду з цим позовом.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 26.03.2014 року позов задоволено частково /а.с.39-42/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 20.000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 9.618 грн.76 коп., з урахуванням витрат на проведену оціночну експертизу, а в решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов, та, стягуючи моральну шкоду за заподіяння тілесних ушкоджень та матеріальну шкоду за заподіяння матеріального збитку, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за амністією, не є реабілітуючою обставиною відносно особи, щодо якої застосовано амністію, а тому, оскільки закриття кримінальної справи з підстав амністії не знімає вини і не звільняє винну особу від обов»язку відшкодування шкоди в цивільно-правовому порядку, суд вважав позовні вимоги обгрунтованими

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26.03.2014 року та постановити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі /а.с.108-110/.

Скаржник послався на те, що його вина у вчиненні злочинних дій не була встановлена, оскільки, кримінальне провадження закрите, а його звільнено від кримінальної відповідальністю за амністією.

При цьому, як зазначив скаржник, суд безпідставно послався на ч.3 ст.61 ЦПК України в редакції 2004 року, оскільки він, не притягався до кримінальної відповідальності, а будь-якого іншого провадження у цивільній, господарській або адміністративній справі з вище зазначених обставин, не існувало.

Крім того, як стверджує скаржник, пошкодження ним автомобіля НОМЕР_1 на суму 9.118грн.76 коп., який належить позивачу ОСОБА_3, судом зроблено на припущеннях і нічим не підтверджується.

Також скаржник заперечує нанесення ним позивачу ОСОБА_4 будь-яких тілесних ушкоджень, а тому заподіяння моральної шкоди ОСОБА_4 нічим не підтверджується.

Заслухавши доповідь головуючого судді по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступне.

Як слідує із постанови про притягнення особи як обвинуваченої від 27.09.2011 року ухваленої слідчим СВ РУ ГУ МВС України у м.Києві, а також із постанови судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.11.2011 року про закриття кримінальної справи за амністією відносно ОСОБА_2, 30.03.2011 року поблизу будинку №4 по вул.Лисківській у м.Києві, ОСОБА_2 безпричинно з хуліганських спонукань наніс приблизно 2-3 удари руками та ногами по автомобілю НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_3, заподіявши механічні пошкодження у вигляді вм'ятин на передніх правих дверях, пошкодження молдингу, нанесення подряпин на капоті, на передніх та задніх дверях зліва, крилі та кришці бензобака зліва, заподіявши власнику автомобіля матеріальний збиток у сумі 9.118 грн.76 коп.

В продовження хуліганських дій, відповідач ОСОБА_2 нецензурно висловлюючись в громадському місці, у відповідь на зауваження про припинення хуліганських дій, наніс позивачу ОСОБА_4 удар головою в обличчя, чим завдав йому фізичний біль, а також, відповідно до висновку судово-медичної експертизи а №278/і від 22.07.2011року, заподіяв указаному позивачу легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на спинці носа, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи по центру та зліва; на правій боковій поверхні язика. Тоді ж, позивач ОСОБА_4 каретою швидкої медичної допомоги доставлений до медичного закладу, де йому була надана медична допомога /а.с.182-186, 191/.

Із протоколу допиту ОСОБА_2 як обвинуваченого та його пояснень в суді апеляційної інстанції слідує, що відповідач своєї вини в умисному заподіянні тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_4, а також заподіянню матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_3 не визнає, оскільки він лише декілька разів ударив ногою по колесу автомобіля НОМЕР_1, 30.03.2011 року, в результаті чого не міг заподіяти механічні пошкодження, що зазначені в обвинуваченні, а також не мав наміру завдавати тілесні ушкодження ОСОБА_4, з яким випадково зіткнувся головами.

Позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в суді підтвердили обставини, які викладені в постанові про притягнення відповідача, як обвинуваченого від 27.09.2011 року, а також в постанові судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.11.2011 року про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за амністією.

Відповідно до Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №1662 від 31.03.2011 року заподіяні позивачу ОСОБА_4 30.03.2011 року тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров»я) /а.с.142/.

А, згідно висновку судово-медичної експертизи, проведеної в ході досудового слідства №287/і від 22.07.2011 року, виконаної Київським міським бюро судово-медичної експертизи, позивачу ОСОБА_4 30.03.2011року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на спинці носа на фоні фіолетового синця, крововиливи на слизистій оболонці верхньої губи по центру та зліва; на правій боковій поверхні язика. Указані тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров»я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу /а.с.164-167/.

Постановою слідчого від 23.07.2011 року ОСОБА_4 визнано потерпілим по справі по обвинуваченню ОСОБА_2 в хуліганських діях /а.с.169/.

А у відповідності до Висновку №6016 експертного дослідження від 11.04.2011 року, виконаного ЗАТ «Експерт-Сервіс», матеріальний збиток заподіяний ОСОБА_3, як власнику автомобіля НОМЕР_1 склав 8.919 грн.64 коп. Згідно ремонтної калькуляції №6016, виконаної цим же експертним органом, вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, склала 9.118 грн.76 коп. /а.с.149-153/.

Постановою слідчого від 20.09.2011 року ОСОБА_3 визнано по цій же справі потерпілим та постановою від 20.09.2011 року визнано цивільним позивачем на суму 9.618 грн.76 коп. у зв»язку з пошкодженням його автомобіля НОМЕР_1 /а.с.172,175/.

У відповідності з поданням слідчого СВ Деснянського РУГУ МВС України у м.Києві про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи на підставі п.п. «в», «є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2011 році» постановою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.11.2011 року кримінальна справа закрита, а ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за п.4 ч.1 ст.6 КПК України, п. «в» ст.ст.1,6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року /а.с.7-8/.

Із змісту указаної постанови про закриття судом кримінальної справи за амністією слідує, що ОСОБА_2, як обвинувачений проти закриття кримінальної справи відносно нього не заперечував.

Указана постанова не оскаржувалась.

Із указаного слідує, що оскільки, ОСОБА_2 не заперечував проти застосування відносно нього амністії і не наполягав на продовженні досудового розслідування і ухваленні судом виправдувального вироку, зазначене свідчить, що він погоджувався з обставинами викладеними в постанові слідчого СВ Деснянського РУГУ МВС України у м.Києві про визнання його обвинуваченим, а також викладеними в постанові судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.11.2011 року про закриття кримінальної справи за амністією, тому, колегія суддів критично ставиться до невизнання відповідачем своєї вини у заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачам, і вважає, що невизнання відповідачем своєї вини, є лише намаганням уникнути цивільно-правової відповідальності.

Доводи відповідача в частині його посилання на те, що він звільнений від кримінальної відповідальності до якої судом не притягався, а тому, на його думку, позовні вимоги протирічать вимогам Конституції України, суд відхиляє, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності за амністією - є звільненням з нереабілітуючих підстав. Із аналізу ч.2 ст.86 КК України, звільнення від покарання за амністією - не виправдовує особу у скоєних нею протиправних діяннях і не звільняє цю особу від відшкодування шкоди в цивільно-правовому порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на повно встановлених обставинах з»ясував, що протиправні дії відповідача, дійсно мали місце, що ці дії містять склад злочину і відповідач винний в його вчиненні.

Дійшовши висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що протиправні дії, які були вчинені відповідачем відносно указаного позивача і які виразились у заподіянні йому легкого тілесного ушкодження, що потягло необхідність звернення до медичної установи, що спричинило позивачу дискомфорту у побуті, у порушенні усталеного способу життя - свідчить про наявність факту заподіяння позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди, що узгоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов»язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Отже, стягнувши одноразово моральну шкоду у сумі 20.000 грн. з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення у відповідності з вимогами закону.

Розмір стягнутої моральної шкоди у розмірі 20.000 грн., на думку колегії суддів, відповідає ступеню моральних страждань, заподіяних позивачу.

Крім того, в силу ст.1166 ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 9.118 грн.76 коп., що знайшло своє підтвердження у автотоварознавчому висновку №6016 від 11.04.2011 року, виконаного ЗАТ «Експерт-Сервіс», згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, що належить позивачу ОСОБА_3 склала 9.118 грн.76 коп.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м.Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді