Справа № 303/4038/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2018 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 303/4038/17за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 січня 2018 року, головуючий суддя Пак М.М., -

встановив:

18.07.2017 ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи наступним.

За договором від 26.04.2007№ KF40208ВАТ «Електрон Банк», правонаступниками якого згодом послідовно були ПАТ «Фольксбанк» і ПАТ «ВіЕс Банк», надало ОСОБА_1 кредит у сумі 30000,00 дол. США зі сплатою за нього 13% річних в строк по 25.04.2022.

03.07.2013 Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю ОСОБА_2, у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у сумі 24232,15 дол. США, що було еквівалентно 193687,58 грн. Це рішення не виконане.

Станом на 03.07.2017 борг позичальника за кредитним договором становить 43940,70 дол. США, що є еквівалентом 1143484,97 грн, з яких борг за кредитом - 21074,89 дол. США, за відсотками - 15098,15 дол. США, пеня - 7767,66 дол. США.

Посилаючись на ці обставини, на право вимагати повернення боргу та на положення ЦК України щодо обов'язку позичальника його сплатити, позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг за кредитним договором від 26.04.2007 № KF40208 у сумі 22865,81 дол. США, що є еквівалентом 595 045,37 грн., яка складається з 15 098,15 доларів США заборгованості по відсоткам та 7767,66 доларів США - пеня, і покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.01.2018 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» борг за кредитним договором від 26.04.2007 № KF40208 у сумі 22865,81 дол. США, що є еквівалентом 595 045,37 грн., яка складається з 15 098,15 доларів США заборгованості по відсоткам та 7767,66 доларів США - пені, а також 8925,68 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване. Зазначає, зокрема, що пред'явивши позов у 2012 році банк змінив строк виконання зобов'язання, з цього моменту договір припинився, тому нараховувати проценти не було підстав, в борг за кредитом вже був стягнутий. Суд не звернув уваги на рішення Мукачівського міськрайсуду від 09.07.2012. Крім того, іншим рішенням було звернено стягнення і на предмет іпотеки. Просить рішення скасувати, а позов - залишити без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2007 року між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс Банк", яке є правонаступником відносно усіх прав та обов'язків ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № КF40208 з додатками, згідно якого банком було надано ОСОБА_1 кредит в розмірі 20 000,00 доларів США, з кінцевим строком погашення не пізніше 25.04.2022 року під 13 % річних (а.с.12-15).

09 липня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості за кредитним договором № КF40208 від 26.04.2007 року в розмірі 177 348,28 гривень (а.с.52, 53).

03 липня 2013 року Мукачівським міськрайонним судом ухвалено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № КF40208 від 26.04.2007 в розмірі 24232,15 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належний іпотекодавцю ОСОБА_2, житловий будинок з надвірними спорудами (а.с.16-20).

Оригінали вказаних судових рішень наявні в матеріалах цивільних справ, №707/5652/2012 та №707/10899/2012, які були витребувані та досліджені апеляційним судом.

З даних судових рішень слідує, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором № КF40208 від 26.04.2007 та просив суд стягнути таку по справі №707/5652/2012 станом на травень 2012 року, а по справі №707/10899/2012 станом на 10.12.2012 року. Така заборгованість в обох справах складалася з заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені.

Наразі банк ставить питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка згідно наданого ним розрахунку станом на 03.07.2017р. становить 22865,81 дол. США, що є еквівалентом 595 045,37 грн., яка складається з 15 098,15 доларів США заборгованості по відсоткам та 7767,66 доларів США - пені (а.с.4-10).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення не припиняє кредитних правовідносин та не звільняє боржника від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як було вище вказано судовими рішеннями, які набрали законної сили, вже достроково стягнуто заборгованість по кредитному договору, в тому числі всю заборгованість по тілу кредиту.

З приводу вимог про стягнення відсотків апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з дати пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, відповідач мав обов'язок повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

За таких обставин, оскільки банк скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту, зокрема станом на травень 2012 року, то після цього позивач вже не вправі нараховувати відсотки, а може лише ставити питання про стягнення сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, однак таких вимог банк не ставить.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банком нараховано відсотки за період з моменту укладення кредитного договору 26.04.2007 по 03.07.2017 року. Однак апеляційний суд вважає, що частина з цих відсотків розрахованих станом на травень 2012 року вже стягнута судовим рішення, а інша частина - нарахована після цього неправомірно, а відтак такі стягненню не підлягають.

Тобто вимога про стягнення заборгованості по відсоткам у розмірі 15098,15 доларів США задоволенню не підлягає.

З приводу вимоги про стягнення пені, апеляційний суд враховує наступне.

Так, згідно ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правова природа пені така, що вона не може існувати самостійно - за відсутності основного боргу (збитків кредитора).

Пунктами 6.2, 6.3 Кредитного договору передбачено нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахована від суми боргу за кожен день прострочення.

Разом з тим, як уже було вище зазначено, заборгованість по тілу кредиту вже стягнута, а відсотки нараховані банком неправомірно. Тобто, наразі не існує основного боргу (збитків банку), в тих складових, які вказані в позовній заяві, а тому не може й існувати й пеня.

Таким чином, пеня визначена банком в розмірі 7767,66 доларів США також нарахована безпідставно.

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд вважає, що пред'явлений позов не ґрунтується на нормах матеріального права, а відтак задоволенню не підлягає.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою судді апеляційного суду Закарпатської області від 26.04.2018 розстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги шляхом сплати 3388,52 грн. протягом п'яти днів з моменту отримання копії ухвали, а решту суми в розмірі 10 000 грн. - не пізніше ніж до ухвалення судового рішення. Суму судового збору в розмірі 3388,52 грн. ОСОБА_1 сплатив (а.с.140), а тому така підлягає стягненню з позивача на його користь. Інша частина суми в розмірі 10 000 грн. не сплачена, а відтак її слід стягнути з позивача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 січня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3388,52 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 0000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: