Справа № 646/8805/17
№ провадження 2/646/546/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.08.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова Харківської області у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Костіні О.Б.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі місцевого суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСКЛАДАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КОБАЛЬТ», про поновлення на роботі, стягнення сум, керуючись частиною 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2017 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСКЛАДАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "КОБАЛЬТ"» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги позивачем неодноразово уточнювалися. Відповідно до позовної заяви (уточненої) від 18.06.2018 ОСОБА_1 просив визнати звільнення з роботи ОСОБА_1 відповідно до наказу №62-К від 22.11.2017 на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі у ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» на посаді охоронця ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» виробничого цеху. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23889,41 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до наказу №39 від 01.08.2017 до моменту звільнення працював у відповідача на посаді охоронця виробничого цеху. Однак через порушення вимог трудового законодавства з боку ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» у нього з керівництвом відповідача виник конфлікт, внаслідок чого позивач почав піддаватися моральному тиску і шантажу з метою примушення його до звільнення з підприємства. 04.11.2017 позивача безпосереднім керівником було повідомлено про відсторонення його від роботи до завершення службового розслідування. Крім того, у встановлені зміни позивача 07.11.2017, 10.11.2017 та 13.11.2017 його не було допущено на територію підприємства начальником охорони ОСОБА_5 22.11.2017 позивача ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 62-К від 22.11.2017 про його звільнення на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Підставами незаконності зазначеного наказу про звільнення позивач зазначає не проведення службового розслідування, неповідомлення позивача завчасно про намір його звільнити за порушення трудової дисципліни, невідповідність дат прогулів зазначених у наказі з його фактичними змінами, відсутність вини позивача у незявленні його на роботі через не допуск до роботи з боку керівництва відповідача, поважність причин неявки на роботи через перебування його у судах згідно повісток про виклик на 08.11.2017 та 14.11.2017.

Представниками відповідача подано відзиви на позовну заяву та на уточнену позовну заяву, в яких вони просять суд в задоволенні позову відмовити через безпідставність позову, оскільки вважає звільнення позивача законним та обґрунтованим.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автоскладальне підприємство «Кобальт» про поновлення на роботі до судового розгляду по суті на 09 серпня 2018 року на 15-30 годин.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоскладальне підприємство «Кобальт» №39 від 01.08.2017 позивача прийнято на посаду охоронника виробничого цеху (5162) ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» з 02.08.2017 з окладом згідно з штатним розписом, підстава: письмова заява позивача від 01.08.2017.

Наказом генерального директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» від 22.11.2017 року № 62-К позивача звільнено у звязку з прогулом 08.11.2017, 11.11.2017 та 14.11.2017 без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Актами комісії ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» у складі начальника виробництва ОСОБА_6, начальника охорони ОСОБА_5, бухгалтера-ревізора ОСОБА_7 та охоронника ОСОБА_8 встановлено, відсутність позивача на робочому місці повні робочі зміни з 07.11.2017 по 08.11.2017, з 10.11.2017 по 11.11.2017 та з 13.11.2017 по 14.11.2017.

Актом комісії ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» від 07.11.2017 у складі начальника виробництва ОСОБА_6, начальника охорони ОСОБА_5, бухгалтера-ревізора ОСОБА_7 зафіксовано факт виїзду комісії 07.11.2017 за адресою визначеної у довідці тимчасово переміщеної особи, яка надана позивачем до особової справи при працевлаштуванні: м. Чугуїв, вул. Горішнього, будинок № 142, з метою зясування причин відсутності позивача на робочому місці.

Згідно акту комісією встановлено, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації відсутній.

Обставини незявлення позивача на роботу у встановлені зміни також були викладені безпосереднім керівником останнього у службовій записці на імя генерального директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» від 16.11.2017.

Згідно табелю обліку робочого часу за листопад 2017 року позивачем в цьому місяці відпрацьовано 24 години 1 день 04.11.2017; неявок за місяць 72 години 3 дні 08.11.2017, 11.11.2017 та 14.11.2017.

В своїх поясненнях на імя генерального директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» від 16.11.2017 ОСОБА_1 зазначив, що у свої зміни 07.11.2017 та 10.11.2017 він був відсутній на роботі у звязку з не допуском його на підприємство з боку начальника охорони ОСОБА_5 13.11.2017 він не зявлявся на свою зміну до підприємства, оскільки йому по мобільному телефону повідомив ОСОБА_6, що через триваюче службове розслідування позивача не пропустять на територію підприємства.

Згідно пояснювальної записки на імя генерального директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» начальника виробництва ОСОБА_6 від 16.11.2017, останній вказав про свою незгоду з відомостями викладеними ОСОБА_9 у поясненнях від 16.11.2017 та зазначив про те, що ОСОБА_9 не приходив до підприємства 07.11.2017 та 10.11.2017.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 16.08.2018 надав наступні показання: позивач ОСОБА_1 дійсно працював на підприємстві та був у його безпосередньому підпорядкуванні, як працівник характеризувався негативно. Раніше допускав порушення трудової дисципліни, а саме запізнювався на роботу, відмовлявся виконувати доручення керівництва, однак до дисциплінарної відповідальності раніше на підприємстві не притягувався. Крім того, був ініціатором конфліктів з іншими працівниками підприємства та керівництвом.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 мав встановлені графіком зміни виходу на роботу, а саме 07.11.2017 по 08.11.2017, з 10.11.2017 по 11.11.2017 та з 13.11.2017 по 14.11.2017. Тривалість зміни позивача складала 24 години: починаючи з 08.00 години до 08.00 години наступної доби. Свідок зазначив, що в названі зміни ОСОБА_1 не був присутнім на робочому місці та на території підприємства взагалі протягом тривалості всієї зміни. Факт не допуску позивача на робоче місце та на територію підприємства упродовж таких змін у звязку зі службовим розслідуванням, а також повідомлення ОСОБА_1 про таке розслідування заперечував. Зазначив, що йому не відомо про наявність будь-якого розслідування відносно ОСОБА_1, крім того такі питання не входять до його компетенції.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що комісією ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» за його участі вживалися заходи для зясування причин відсутності позивача на робочому місці, зокрема було здійснено виїзд за місцем реєстрації позивача, про що складено відповідний акт, та здійснювалися спроби звязатися з позивачем по мобільному телефону, однак такі заходи не дали результатів. Причини неявки на роботу в зазначені зміни позивачем були повідомлені лише 16.11.2017, коли він надав письмові пояснення на імя керівника підприємства.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з відповідним змінами, зазначив, що звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України здійснюється в порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема при застосуванні такого стягнення та звільненні працівника, роботодавець повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого працівником проступку, заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і врахувати попередню роботу працівника. Отже, звільнення за скоєння прогулу (у тому числі й за відсутності на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня) являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

На виконання вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобовязаний зажадати від працівника письмових пояснень.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі зясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

В п. 24 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до позиції ВСУ, викладеної в рішенні від 19 жовтня 2011 року по справі № 6-56708св10, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Отже, роботодавець зобовязаний не лише зафіксувати факт відсутності працівника на робочому місці, але також встановити період протягом якого працівник був відсутній. Факт відсутності працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня (прогул) має бути належним чином зафіксований власником або уповноваженим ним органом задля того, аби унеможливити порушення трудових прав працівника та його безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Факт відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин протягом робочих змін тривалістю 24 години з 07.11.2017 по 08.11.2017, з 10.11.2017 по 11.11.2017 та з 13.11.2017 по 14.11.2017 визнається позивачем та згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України потребує доказування вказаних обставин з боку відповідача.

Відсутність позивача на робочому місці також підтверджується показаннями свідка.

Крім того, матеріали справи місять оформлені комісією ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» акти, пояснювальні записки адресовані керівництву підприємства та письмові пояснення позивача, які підтверджують відсутність позивача на робочому місці протягом відповідних робочих змін.

В ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як на обставини поважності причин відсутності його на робочому місці у відповідні робочі зміни.

Власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган відсторонює від роботи через видавання наказу (розпорядження) по підприємству, в якому зазначаються підстави відсторонення з посиланням на нормативні акти та період, на який працівник відсторонюється від роботи. У такому разі про допущення працівника до роботи окремого наказу видавати не потрібно. Працівник повинен ознайомитися з наказом під підпис, а в разі його відмови складається акт.

Позивачем не надано до суду доказів прийняття адміністрацією відповідача рішення про його відсторонення або доказів того, що ним було вжито заходів з метою повідомлення керівництва підприємства щодо створення перешкод посадовими особами відповідача у виконанні ним його трудових обовязків та з метою усунення таких перешкод.

В поясненнях наданих позивачем на імя генерального директора ТОВ «АП «КОБАЛЬТ» 16.11.2017 також не міститься відомостей про вжиття позивачем заходів з метою усунення перешкод у виконанні ним його трудових обовязків.

Показаннями свідка ОСОБА_5 спростовано твердження позивача про відсторонення ОСОБА_1 від роботи та недопуск ОСОБА_1 на територію підприємства 07.11.2017, 10.11.2017 та 13.11.2017.

Викладені в позовній заяві обставини не знайшли свого підтвердження і в наданому позивачем звукозаписі виконаного ним 22.11.2017 на території ТОВ «АП «КОБАЛЬТ», який було досліджено в судовому засіданні.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відсутність його на робочому місці була зумовлена причинами, які від нього не залежали.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом було забезпечено сторонам рівні та достатні можливості збирання та подання доказів, зокрема шляхом їх витребування в порядку ст. 84 ЦПК України, виклику свідків тощо. Однак такі клопотання позивачем не заявлялися.

З огляду на встановлені обставини суд критично відноситься до версії позивача про створення з боку його безпосередніх керівників перешкод у виконанні ним його трудових обовязків та вважає її способом уникнення звільнення позивача за прогул.

Оцінюючи надані позивачем судові повістки, суд зазначає, що відповідно до їх змісту позивач викликався до Харківського апеляційного адміністративного суду на 10 год. 40 хв. 14.11.2017 і відповідно перебував там в зазначені дату та час, а також викликався до Чугуївського міського суду Харківської області на 10 год. 30 хв. 08.11.2017 і відповідно перебував там з 10.30 до 13.00 год. 08.11.2017.

З огляду на те, що робочі зміни ОСОБА_1 закінчувалися о 08.00 годині 08.11.2017 та 14.11.2017, надані позивачем повістки не можуть бути доказами поважності причин відсутності останнього на робочому місці, оскільки перебування позивача в суді мало місце за межами його робочого часу.

Також неналежними доказами є листи Головного управління Держпраці у Харківській області від 06.12.2017 та 14.12.2017, а також постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Харківській області від 20.12.2017, оскільки вказані документи не містять інформацію щодо предмета доказування.

Посилання позивача на невідповідність дат зазначених у наказі та його змін є необґрунтованим, оскільки робочі зміни позивача тримали до 08.00 години відповідних дат, поряд з цим судом беззаперечно встановлений факт щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин понад трьох годин в дати безпосередньо зазначені у наказі.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 допустив прогули без поважних причин не зявившись на робочі зміни тривалістю 24 години (починаючи з 08.00 години до 08.00 години наступної доби) з 07.11.2017 по 08.11.2017, з 10.11.2017 по 11.11.2017 та з 13.11.2017 по 14.11.2017, і відповідач мав достатні підстави для звільнення його з роботи на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, судом не було встановлено, що відповідачем порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОСКЛАДАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «КОБАЛЬТ», про поновлення на роботі, стягнення сум - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

У звязку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: В.А. Єжов