АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 грудня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, треті особи: ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»,

зустрічним позовом ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання поруки припиненою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 005 869,01 грн., з яких: тіло кредиту складає 1 648 324, 04 грн.; відсотки складають 229 685,60 грн. комісія за ведення кредиту складає 34 752,72 грн.; пеня - 87 761, 05 грн., сума 3% від простроченої заборгованості по тілу - 2 003,99 грн. сума 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 3 341,61 грн., мотивуючи заявлені вимоги невиконанням відповідачем зобов'язань за договором поруки.

У липні 2016 року адвокат ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк» про визнання поруки припиненою, просив визнати припиненим договір поруки, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2, починаючи з 20.01.2015 року.

В обґрунтування зустрічного позову адвокат ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, вказував на незаконне збільшення банком зобов'язань за основним договором без згоди поручителя на порушення вимог ч.1 ст. 559 ЦК України, на неповідомлення поручителя про наявність заборгованості за кредитним договором протягом 6-ти місяців з дня її виникнення.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 вересня 2016 року позови об'єднані в одне провадження (т.1 а.с.206).

Рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта-Банк», ТОВ «Український промисловий банк» про визнання поруки припиненою задоволено.

Визнано поруку, укладену між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 за договором №730-0061006/Zфпор-08 від 26 серпня 2008 року, припиненою, починаючи з 20 січня 2015 року.

Стягнуто з ПАТ «Дельта-банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп., витрати за проведення експертизи у сумі 29 760 грн., всього 30 311 грн. 21 коп.

ПАТ «Дельта-Банк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково всупереч положенням ч.4 ст.559, ч.2 ст.1050 ЦК України, а також сталим правовим позиціям суду касаційної інстанції відрахував шестимісячний строк існування поруки від дня виникнення заборгованості за кредитним договором, тобто з 20 червня 2014 року. Суд першої інстанції не дав належної оцінки змісту додаткового договору від 16 липня 2011 року, а тому зробив помилковий висновок про збільшення обсягу відповідальності поручителя. Суд також не звернув належної уваги на висновок експертизи від 25 жовтня 2017 року, згідно якого розрахована експертом сума заборгованості за кредитним договором, у тому числі і її складові, практично збігається із розрахунком банку.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_5, представник ОСОБА_6, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. У заперечення проти апеляційної скарги стверджується про неправильне розуміння і тлумачення Банком положень ст.559 і ст.1050 ЦК України. Окрім того. Зроблене посилання на те, що у січні 2015 року Банк звернувся до нотаріуса із заявою і отримав виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру), що належить ОСОБА_6, отже саме з цього моменту кредитор (Банк) змінив порядок виконання основного зобов'язання.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5, представник ОСОБА_6, заявила клопотання про витребування доказів, а саме просила витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. матеріали або завірені належним чином копії документів нотаріальної справи за виконавчим написом №116, виданим 19 січня 2015 року. В обґрунтування заявленого клопотання повідомлено, що у січні 2015 року Банк отримав виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на іпотечну квартиру, належну ОСОБА_6 у рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором. Ця обставина є істотною для визначення моменту, з якого Банк достроково змінив кінцевий строк виконання основного зобов'язання. Про цю обставину ОСОБА_6 стало відомо лише у січні 2018 року, ця обставина не досліджувалася судом першої інстанції.

Керуючись приписами ч.3 ст.367 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цього клопотання, оскільки як на причину ненадання цього доказу суду адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що ОСОБА_6 за родом своєї діяльності мешкає у м.Києві, проте не пояснила, яким чином це зашкодило їй завчасно повідомити Банк про своє реальне місце помешкання на виконання принципу добросовісної обачливої поведінки учасника цивільного обороту.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується належними і допустимими доказами, що 26.08.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» в особі Харківської філії ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір №730-0061006/ФКВ-08, згідно якого банк надав ОСОБА_6 кредит на придбання нерухомості в сумі 105 000,00 доларів США на строк кредитування з 26.08.2008 до 25.08.2028 (240 місяців) з процентною ставкою за користування кредитом 11,2% річних зі сплатою відсотків кожного поточного місяця відповідно до графіка погашення кредиту та відсотків, що оформлений додатком №1 до кредитного договору (т. 1 а.с.4-10).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно з яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_6

30 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором від 26.08.2008 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_6 (т.1 а.с. 26-31).

16.07.2011 року між ТОВ «Укрпромбанк» і ОСОБА_6 укладено додатковий договір до кредитного договору № 730-0061006/ФКВ., згідно умов якого змінено порядок повернення кредиту та сплати процентів за його користування шляхом безготівкового перерахування коштів з власного поточного рахунку позичальника. Всі інші умови договору залишаються незмінними (т.1 а.с.87).

ОСОБА_6 припинила виконання зобов'язань з повернення кредитних коштів з червня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору за станом на 29.07.2015 року Банком нарахована заборгованість у розмірі 2 013 385,00 грн., з яких: тіло кредиту складає 1 648 324, 04 грн.; відсотки складають 229 685,60 грн. комісія за ведення кредиту складає 34 752,72 грн.; пеня - 94 892,07 грн., сума 3% від простроченої заборгованості по тілу - 2 003,99 грн. сума 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 3 341,61 грн. (т.2 а.с.67-69).

10.04.2015 року Банком направлено на адресу ОСОБА_6 лист-вимогу щодо дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, яка становить 82 479,80 дол. США та 25 475,49 грн. (т.1 а.с.24).

11.08.2015 року Банком направлено на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу щодо дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, яка становить 85 210,73 дол. США та 127 859,37 грн. (т.1 а.с.19).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30 травня 2017 року у справі призначено судову економічну експертизу фінансово-кредитних операцій. На вирішення експерта були поставлені такі питання:

1.Чи підтверджується загальна сума заборгованості, визначена ПАТ «Дельта банк» в розрахунку до кредитного договору від 26 серпня 2008 року №730-0061006/ФКВ-08 (за період з 01 липня 2010 року по 29 липня 2015 року) базовим умовам кредитування, встановлених ТОВ «Укрпромбанк» у кредитному договорі та у графіку платежів?

2.Чи відповідає щомісячна сума заборгованості за кредитом та нарахованим відсоткам на поточну суму заборгованості, визначених ПАТ «Дельта банк» в розрахунку заборгованості відсотковій ставці, яка була визначена в договорі у розмірі 11,2% та щомісячному платежу у розмірі 437,5 доларів США?

3.Чи підтверджується включення вартості на оплату послуг 3-х осіб до графіку платежів за кредитним договором?

4.Чи відповідає застосована ПАТ «Дельта банк» у наданих розрахунках заборгованості методика обчислення ануїтету методиці обчислення ТОВ «Укрпромбанк» в кредитному договорі?

Згідно висновку №11555 судової економічної експертизи від 03 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості, визначена ПАТ «Дельта Банк» в розрахунку по кредитному договору від 26 серпня 2008 року № 730-0061006/ФКВ-08 (за період з 01 липня 2010 року по 29 липня 2015 року), не відповідає базовим умовам кредитування, встановлених ТОВ «Укрпромбанк» у кредитному договорі та у графіку платежі;

щомісячна сума заборгованості за кредитом та нарахованим відсоткам на поточну суму заборгованості, визначених ПАТ «Дельта банк» в розрахунку заборгованості, визначених ПАТ «Дельта Банк» в розрахунку заборгованості не відповідає відсотковій ставці, яка була визначена в договорі у розмірі 11,2% та щомісячному платежу по заборгованості у розмірі 437,50 доларів США;

«Графік платежів за договором» згідно Додатку 1 до кредитного договору № 730-0061006/ФКВ-08 від 26.08.2008 року на момент його укладення не містить інформації стосовно включення вартості на оплату послуг 3-х осіб;

Погашення кредиту не передбачає ануїтетної схеми погашення (т.2 а.с 187-200)

Наведені вище фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Банк не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, про заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 стало відомо лише з позовної заяви ПАТ «Дельта банк» від 17.08.2015 р., тобто фактично пред'явлення вимоги банком до поручителя відбулось 17.08.2015, пізніше ніж через 6 місяців з дня виникнення заборгованості (20.06.2014 р.). Неповідомлення відповідачем позивача про заборгованість третьої особи за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості є порушенням, а як наслідок порука вважається такою, що припинена з 20.01.2015 року (зі спливу 6 місяців починаючи з 20.06.2014), а таким чином були порушені права ОСОБА_2 як поручителя, внаслідок збільшення зобов'язань за кредитним договором, а як наслідок і за договором поруки без його згоди та неповідомлення про заборгованість позичальника за кредитним договором протягом 6 місяців з дня виникнення такої заборгованості.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані загальними нормами про зобов'язання (Розділ І і ІІ ЦК України), а також спеціальними нормами про позику, кредит і поруку (параграф 3 глави 49 і глава 71 ЦК України).

Згідно п.6 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст.1050 ЦК України передбачено якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За договором поруки поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ст.553 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні цього спору апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

У постанові ВСУ від 07 жовтня 2015 року по справі №6-263цс15 зроблено висновок, що умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року по справі № 6-933цс15 сформульований правовий висновок, згідно якого кредитор, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У постанові ВСУ №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року викладена правова позиція про те, що пред'явленням вимоги до поручителя в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України (зміна кінцевого строку виконання зобов'язання) є у тому числі і пред'явлення до нього позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року (справа №408/8040/12, провадження №14-145цс18) погодилася з висновками апеляційного суду, які ґрунтувалися на сталій практиці щодо застосування положень статті 559 ЦК України як Верховного Суду України, так і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. У зазначеній справі суд при вирішенні подібного спору виходив з того, що строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням.

У справі, що розглядається, пунктом 10 договору поруки від 26 серпня 2008 року, укладеного між Банком і ОСОБА_2, зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору. Отже, це положення договору слід розуміти таким чином, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Належними і допустимими доказами підтверджено, що 20 квітня 2015 року Банк, скориставшись правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, надіслав ОСОБА_6 письмову вимогу про дострокове повернення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням обов'язків боржника (т.1 а.с.24). Відповідно до п.4.2.7., п.6.2. Кредитного договору (т.1 а.с.7) ОСОБА_6 була зобов'язана протягом 30 днів з дня отримання вимоги Банку повернути кредит, сплатити проценти, комісію, штрафні санкції.

11 серпня 2015 року Банк, скориставшись правом, передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України, пред'явив вимогу поручителю ОСОБА_2 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.19). Згідно п.4, п.5 Договору поруки ОСОБА_2 зобов'язаний погасити заборгованість за кредитним договором протягом п'яти днів з дня отримання вимоги.

Таким чином, відлік шестимісячного строку існування зобов'язань за договором поруки для ОСОБА_2 слід відраховувати з дати отримання вимоги Банку про дострокове виконання кредитних зобов'язань в порядку ч.2 ст. 1050 ЦК України.

У справі наявні лише докази про відправлення рекомендованим листом поштою на адресу ОСОБА_2 письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.20). ОСОБА_2 заперечує факт отримання цього листа і у справі відсутні належні докази про його вручення ОСОБА_2 під розпис.

Банк, надіславши 11 серпня 2015 року ОСОБА_2 письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язань, 25 серпня 2015 року пред'явив до нього як до поручителя вимогу шляхом звернення до суду з позовом, отже, зважаючи на встановлене, відсутні правові підстави вважати, що Банк пред'явив позов (вимогу) до поручителя поза шестимісячним строком, встановленим ч.4 ст.559 ЦК України.

Змінивши достроково кінцевий строк виконання основого зобов'язання, Банк отримав право на стягнення з поручителя прострочені боржником платежі за шість місяців до пред'явлення позову у суд, тобто за період з 25 лютого 2015 року по 25 серпня 2015 року.

Щодо питання про зміну (збільшення) обсягу відповідальності ОСОБА_2 внаслідок укладення додаткового договору від 16 липня 2011 року (т.1 а.с.87), то апеляційний суд виходить із сталих правових позицій суду касаційної інстанції, згідно яких до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України (див. постанови ВСУ №6-160цс13 від 05 лютого 2014 року, №6-1539цс17 від 13 вересня 2017 року).

Проаналізувавши зміст додаткового договору від 16 липня 2011 року, апеляційний суд робить висновок, що цей договір не містить умов про збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки у ньому міститься лише нова умова про те, що розрахунки між Банком і боржником (позичальником) мають здійснюватися виключно у безготівковій формі, усі інші умови кредитного договору залишені без змін. На переконання апеляційного суду зміна форми проведення розрахунків між сторонами договору не тягне збільшення обсягу платежів позичальника та, відповідно, не збільшує обсяг відповідальності поручителя, отже відсутні правові підстави для визнання припиненою поруки з підстав, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність вимог по зустрічному позову ОСОБА_2

Перевіряючи обґрунтованість заявленої Банком суми заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд керується загальними нормами про докази та правила їхньої оцінки судом (ст.76 - 81,89,95,110 ЦПК України) і виходить з того, що при визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь Банку, слід виходити із розрахунків експерта, наведених у висновку №11555 судової економічної експертизи від 03 жовтня 2017 року (т.2 а.с.187 - 213).

З урахуванням наведених у дослідницькій частині доводів і висновків експерт провів свій розрахунок (т.2 а.с.193,199), згідно якого заборгованість за станом на 29 липня 2015 року становить:

Тіло кредиту - 74 756, 51 доларів США (згідно розрахунку Банку (т.1 а.с.1 зворот, 13, 169-171) - 1 648 324,04 грн., що становило за курсом 100$ = 2203,95 грн., 74 789,23 доларів США).

Проценти за користування кредитом - 10 012,35 доларів США (згідно розрахунку Банку - 229 685,60 грн., що становило за курсом 100$ = 2203,95 грн., 10 421,5 доларів США).

Комісія - 34 752,72 грн. (згідно розрахунку Банку - 34 752,72 грн.)

Пеня загальна сума - 93 555,38 грн. (згідно розрахунку Банку: пеня 87 761,05 + три відсотки прострочення по тілу кредиту 2 003,99 + три відсотки прострочення по процентам 3 341,61 = 93 106,65 грн.).

Порівнюючи визначені експертом суми заборгованості (складові загального боргу), слід дійти висновку, що попри допущені помилки і неточності Банк у цілому правильно розрахував суму боргу.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь Банку підлягають до стягнення визначені експертом суми заборгованості, а саме

1 511 952 грн. 16 коп. - заборгованість по тілу кредиту, що стягується достроково;

13 454 грн. 38 коп. - заборгованість по процентам, що стягується достроково;

180 948 грн. 69 коп. - прострочена заборгованість за шість місяців, яка включає платежі по тілу кредиту, проценти, плату на користь банку за управління кредитом.

74 347 грн. 72 коп. - пеня за прострочені платежі у межах шести місяців.

Розрахунок наведених сум заборгованості (складових загальної заборгованості) проведений на підставі даних, що містяться у додатках №1, №2,№3 (таблиці) до висновку №11555 судової економічної експертизи від 03 жовтня 2017 року.

При цьому апеляційний суд при визначені сум заборгованості виходить з того, що Банком заявлена вимога про стягнення заборгованості саме у національній валюті з урахуванням курсу гривні до долара США у розмірі 22,03 грн. = 1 долар США .

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк», подаючи апеляційну скаргу, сплатив 6 307,82 грн. судового збору (т.3 а.с.27).

Вимоги апеляційної скарги задоволено на 88,8%, таким чином з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь ПАТ «Дельта Банк» 5 601,34 грн. судового збору сплаченого ним при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 грудня 2017 року скасувати, ухваливши нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт серії НОМЕР_1, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 10 липня 2007 року; адреса реєстрації місця проживання - АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (МФО 380236, ; юридична адреса: м.Київ, вул.. Щорса,36-Б) заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 780 702 грн. 95 коп., з яких:

1 511 952 грн. 16 коп. - заборгованість по тілу кредиту, що стягується достроково;

13 454 грн. 38 коп. - заборгованість по процентам, що стягується достроково;

180 948 грн. 69 коп. - прострочена заборгованість за шість місяців, яка включає платежі по тілу кредиту, проценти, плату на користь банку за управління кредитом і страхову суму на користь третіх осіб.

74 347 грн. 72 коп. - пеня за прострочені платежі у межах шести місяців,

а також 5 601 грн. 34 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в особі адвоката ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» про визнання поруки припиненою відмовити за недоведеністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13.09.2018 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов