Справа № 350/655/17
Провадження № 22-ц/4808/23/18
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького, третя особа головний лікар Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди, з апеляційною скаргою головного лікаря Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року, ухваленого суддею Максимівим І.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом до Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького та просила ухвалити рішення про визнання незаконним її звільнення з роботи з посади вчителя математики та скасування наказу про звільнення від 24 квітня 2017, стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, 50000 гривень моральної шкоди завданої незаконним звільненням та судові витрати.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 01 вересня 1970 року розпочала свій трудовий стаж у закладах освіти, працювала на різних посадах у навчальних закладах села Ясень Рожнятівського району. З 16 січня 1986 року по квітень 2017 року працювала вчителем математики в Обласному дитячому санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького.

За час роботи жодних стягнень чи зауважень від керівництва не мала, неодноразово нагороджувалася грамотами та різними відзнаками. У 2006 році вийшла на пенсію, однак, продовжувала працювати на посаді вчителя математики.

З вересня 2016 року ставлення до неї з боку керівництва змінилося, внаслідок того, що з початку навчального року без будь-якого її попередження, чи згоди, було відібрано вісім уроків математики. Змирившись з даною ситуацією, маючи чотири уроки математики, вона продовжувала працювати совісно та чесно.

Не зважаючи на таку малу кількість годин у 2017 році її направлено на курси підвищення кваліфікації при Івано-Франківському інституті післядипломної освіти, які пройшла відмінно. 30 березня 2017 року в санаторії відбулося засідання атестаційної комісії, яку очолював головний лікар санаторію ОСОБА_3, де фактично з нею зводили особисті рахунки, тому відчула, що її хочуть звільнити. На атестації її не вислухали, про результати атестації не повідомили, атестаційний лист на руки не видали, однак дали як вчителю математики рекомендації, у тому числі провести виховний захід до Великодня.

Після такого переслідування захворіла, у зв'язку з чим з 11 квітня 2017 року по 21 квітня 2017 рік перебувала на лікарняному. Коли 21 квітня 2018 року вийшла на роботу головний лікар санаторію зібрав профспілковий комітет, на якому проголосували за її звільнення.

Під час голосування на засіданні профспілкового комітетету присутня не була, згодом ознайомившись із наказом № 35 від 24 квітня 2017 року про звільнення з'ясувала, що звільнення узгоджено листом профспілкового комітету, з яким її не ознайомлено.

Даним наказом її звільнено з роботи з 26 квітня 2017 року відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України, за вчинення працівником, який виконує виховні функції аморального проступку несумісного з продовженням даної роботи. Підставами для звільнення став акт членів атестаційної комісії, доповідні, акт про аморальну поведінку.

Звільнення вважає неправомірним у зв'язку з тим, що жодного аморального проступку не вчиняла. Однією з причини звільнення є те, що вона не погоджувалась проводити уроки математики та фізики у старших класах за померлу вчительку, яка була у розкладі цілий навчальний рік, зарплату за яку отримувало керівництво санаторію.

Оскаржуваний наказ про її звільнення прийнятий з грубим порушенням трудового законодавства, тому підлягає скасуванню з одночасним поновленням її на роботі та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, порушення її законних прав як працівника спричинило моральні страждання, пов'язані з вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями забезпечення свого побуту і достатнього матеріального становища родини.

Ухвалою суду від 01 березня 2018 року до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено головного лікаря Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького - ОСОБА_3

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ № 35 «Про звільнення ОСОБА_1.» від 24 квітня 2017 року, виданого головним лікарем Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького ОСОБА_3

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя математики Обласного дитячого санаторію «Ясень» з 24 квітня 2017 року.

Стягнуто з Обласного дитячого санаторію «Ясень» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 квітня 2017 року по 07 лютого 2018 року у розмірі 31472,40 гривень, 5000 гривень моральної шкоди та у дохід держави 640 гривень судового збору.

На дане рішення представник Обласного дитячого санаторію «Ясень» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставин справи.

Суд дійшов помилкового висновку, що відповідачем не доведено вчинення позивачем аморального проступку не сумісного з виконанням функцій педагогічного працівника. Така позиція суду суперечить принципу розумності та справедливості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України щодо підстав звільнення зазначено, що статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Відповідно до пункту 3 зазначеної статті, вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником. До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою належать керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Під час судового розгляду здобуто достатньо доказів вчинення позивачем аморального проступку.

Факт вчинення позивачем аморального проступку підтверджується актом атестаційної комісії від 05 квітня 2017 року, згідно якого під час атестації 30 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звинуватила членів комісії у некомпетентності, злодійстві та упередженому ставленні, робила наклепи на комісію та головного лікаря в присутності методиста з Івано-Франківська ОСОБА_4, погрожувала судом.

Крім цього, у доповідній записці завпеда та вчителів ОСОБА_12 та ОСОБА_5 зазначено, що 05 квітня 2017 року на уроці математики, який вела позивач, не дотримано структури уроку, не озвучено тему і мету уроку, не правильно розв'язані рівняння, в класі було шумно. На зауваження вчитель реагує агресивно.

У доповідній записці вчителя ОСОБА_6 зазначено, що 05 квітня 2017 року ОСОБА_1 образила її честь і гідність, її родини в присутності вчителів та дітей. У її сторону звучали прокльони, обзивала її тупою, шмаркачкою та злодійкою. Крім того, позивач не заперечила даного факту.

Актом від 06 квітня 2017 року про аморальну поведінку ОСОБА_1 підтверджено, що 05 квітня 2017 року вона агресивно відреагувала на зауваження щодо уроку, який провела, бігала по коридору та кричала в присутності дітей, обзивала вчителів, погрожувала, кляла і ображала їх.

Зазначені вище обставини підтвердили також і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Всі наведені доводи підтверджують факт аморальної поведінки позивача та жодними доказами не спростовано, що ОСОБА_1 недостойною поведінкою скомпрометувала себе перед учнями, порушила моральні норми, втратила авторитет та дискредитувала себе як вихователь, тому обґрунтовано та законно була звільнена з роботи.

Мотивуючи необхідність стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції помилково вважав, що позивач, яка є пенсіонером залишеться без джерела для існування, оскільки пенсія є її джерелом доходу.

Не відповідає дійсності і висновок суду, що звільнення позивача за аморальний поступок принижує її честь та гідність як педагога з багаторічним стажем, оскільки таких даних ОСОБА_1 не наводила і не підтверджувала.

Суду необхідно було прийти до висновку, що будь-які законні права позивача не порушено і для стягнення моральної шкоди немає правових підстав.

Суд не взяв до уваги, що вчителі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 не є позивачами у даній справі, а користуватись захистом у вигляді захисту честі та гідності є правом, а не обов'язком цих осіб.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення представника апелянта та третьої особи, які вимоги скарги підтримали, позивача та її представника, які вимоги скарги заперечили, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність єдиного факту вчинення проступку ОСОБА_1, спровокованого обома сторонами, не свідчить про вчинення останньою аморального проступку не сумісного з продовженням роботи. Аналіз поняття аморального проступку, який є оціночним поняттям в кожному окремому випадку, не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 своїми діями порушила моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечать змісту трудової дисципліни. Адміністрацією санаторію «Ясень» не здійснено всіх заходів щодо можливого врегулювання конфлікту між вчителями, не проведено службове розслідування, не з'ясовано всіх конкретних обставин вчиненого конфлікту та не враховано особу ОСОБА_1, яка є педагогом з багаторічним стажем, і не враховано можливість застосовання до неї більш м'якого заходу дисциплінарного стягнення.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, суд першої інстанції встановив, що позивач, яка є пенсіонером, залишилася без джерела для існування, оскільки була позбавлена заробітку, змушена була затрачати додаткові зусилля для організації свого життя. Звільнення її за аморальний проступок не сумісного з продовженням роботи принижує її честь і гідність, як педагога з багаторічним стажем.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 1972 року по 24 квітня 2017 року працювала в Обласному дитячому санаторію «Ясень» на посаді вчителя-вихователя, а з 16 січня 1986 року до часу звільнення 24 квітня 2017 року на посаді вчителя математики (а.с.6).

Згідно наказу № 35 від 24 квітня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя математики Обласного дитячого санаторію «Ясень» на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України за вчинення аморального проступку не сумісного з продовженням роботи з 26 квітня 2017 року (а. с. 12).

Підставами для застосування такого стягнення стали акт членів атестаційної комісії, доповідна завпеда ОСОБА_10, доповідна вчителя ОСОБА_11 та акт про аморальну поведінку ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 звертаючись із даним позов, зазначила, що жодного аморального проступку вона не вчиняла, а її звільнення пов'язане із особистою неприязністю та переслідуванням її керівництвом санаторію, а наказ про її звільнення прийнятий з грубим порушенням трудового законодавства.

Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Така підвищена відповідальність працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливому правовому стані та виконують специфічні функції, не властиві іншим категоріям працівників; їхні дії чи бездіяльність можуть призвести до порушення конституційних прав та свобод громадян, завдати значної шкоди суспільним відносинам та авторитету як самої держави, так і суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 3 зазначеної статті, вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

До суб'єктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов'язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати в дітей і молоді повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь зобов'язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення. Разом з тим, при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника та інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП) можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Таке звільнення допускається як за вчинення аморального проступку при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаної з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Водночас, звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами. У разі звільнення працівника за вчинення одного конкретного аморального проступку, такий проступок має бути конкретизований, встановлений та доведений належними доказами. Якщо таких було кілька, кожен з них має бути встановлений та доведений окремо.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивача ОСОБА_1 стали доповідні та акти про її поведінку за згодою профспілкового комітету.

Згідно доповідної завпеда ОСОБА_10 від 05 квітня 2017 року на ім'я головного лікаря санаторію вбачається, що нею разом із вчителями ОСОБА_8, ОСОБА_5, при відвідуванні уроку математики, який вела ОСОБА_1, було виявлено ряд недоліків уроку, а саме, що ОСОБА_1 не озвучила тему уроку, неправильно розв'язані рівняння, в класі було шумно, діти без дозволу вчителя ходили по класі, вчитель працює з одним учнем, решта займається своїми справами. На зауваження вчитель реагує агресивно, кричить, звинувачує в упередженому ставленні до неї (а.с.10)

З копії доповідної від 05 квітня 2017 року вчителя ОСОБА_11 на ім'я говного лікаря санаторію вбачається, що 05 квітня 2017 року вчитель математики ОСОБА_1 образила її честь і гідність у присутності вчителів і дітей, а саме обізвала її «шмаркачкою», «тупою» і «злодійкою» (а.с.11).

З акту складеного за участю завпеда ОСОБА_10, вчителів ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 вбачається, що 05 квітня 2017 року вчитель математики ОСОБА_1 агресивно відреагувала на зауваження щодо недоліків проведення нею уроку, бігала по коридору, кричала не зважаючи на присутність дітей, завпеда назвала «шмаркачкою», вчителя ОСОБА_11 «тупою», що остання в неї забрала години, родичів називала ворожбитами та погрожувала розправою. (а.с.42).

У матеріалах справи відсутній акт про аморальну поведінку ОСОБА_1, зазначений головним лікарем у наказі, як однієї з підстав для звільнення за вчинення аморального проступку.

За результатами засідання профспілкового комітету Обласного дитячого санаторію «Ясень» від 21 квітня 2017 року, профспілковий комітет надав згоду на припинення трудових відносин шляхом звільнення з роботи вчителя математики ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України (вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи). Підставою для надання такої згоди зазначено акти членів атестаційної комісії, доповідна завпеда ОСОБА_10, доповідна вчителя ОСОБА_11, акт про аморальну поведінку ОСОБА_1, акт про відмову надавати пояснення ОСОБА_1 (а.с.32-35).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних доказів прийшов до обґрунтованого висновку, що обставини які викладені у доповідних записках не є таким аморальним проступком, що за своїм характером є несумісним із продовженням ОСОБА_1 роботи вчителя.

Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

На підставі п. 22 Постанови Постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 1992 року №9 у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суд першої інстанції враховуючи характер конфлікту, який виник між вчителями 05 квітня 2017 року також прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не заслуговує застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення.

Колегія суддів вважає, що обставини викладені у апеляційній скарзі, що факт вчинення позивачем аморального проступку підтверджується актом атестаційної комісії від 05 квітня 2017 року, згідно якого під час атестації 30 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звинуватила членів комісії у некомпетентності, злодійстві та упередженому ставленні, робила наклепи на комісію та головного лікаря в присутності методиста з Івано-Франківська ОСОБА_4, погрожувала судом, а у доповідній записці завпеда та вчителів ОСОБА_12 та ОСОБА_5 зазначено, що 05 квітня 2017 року на уроці математики, який вела позивач, не дотримано структури уроку, не озвучено тему і мету уроку, неправильно розв'язані рівняння, в класі було шумно, на зауваження вчитель реагує агресивно не можна вважати аморальною поведінкою, що може бути підставою для звільнення.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди працівнику суд першої інстанції не у повній мірі врахував розмір моральних страждань чи втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У даній справі розмір моральної шкоди суд першої інстанції визначив без достатнього врахування характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Суд необґрунтовано зазначив, що позивач від необґрунтованого звільнення залишилась без засобів існування, тому розмір моральної шкоди підлягає зменшенню до 500 гривень.

При задоволенні решти заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення по суті спору, а доводи апеляційної скарги його законності у незміненій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу головного лікаря Обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року в частині стягнення 5000 гривень завданої моральної шкоди змінити.

Стягнути з обласного дитячого санаторію «Ясень» імені Митрополита Андрея Шептицького на користь ОСОБА_1 500 гривень завданої моральної шкоди.

В решті рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта