Справа № 526/1313/18
Провадження № 2/526/630/2018
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 жовтня 2018 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого Киричка С.А.

з участю секретаря Широколави О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1до товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАМОЛПРОД" про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся 25.07.2018 року до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАМОЛПРОД" про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, вказуючи, що з 11.11.2016 року він був прийнятий основним працівником за професією машиніста холодильних установок 3 розряду зі шкідливими умовами праці в Опішнянський приймальний пункт по переведенню з ТОВ «ГАДЯЧСИР» до ТОВ «Полтавамолпрод» з 40 год. робочим тижнем. Згідно наказу №39-КП від 05.04.2018 року його звільнено з роботи за згодою сторін. На момент звільнення заборгованість із заробітної плати становила 27410,17 грн, що підтверджується розрахунковим листом за квітень 2018 року. 02.05.2018 року йому виплачено частину заборгованості по заробітній платі в розмірі 1275,84 грн, тобто заборгованість на зазначену дату склала 26134,33 грн. З метою вирішення питання в позасудовому порядку, позивач звернувся до управління Держпраці. Також, на адресу відповідача було направлено три письмові звернення щодо виплати в добровільному порядку боргу. Адвокатом позивача направлялися адвокатські запити з метою витребування інформації, яка не була надана.Згідно розрахунку, середній заробіток у звязку з затримкою розрахунку при звільненні складає 15852,50 грн, а моральну шкоду позивач оцінив у 5000 грн.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, але визнає, що на момент звільнення позивача йому були нараховані грошові кошти, які на даний час не виплачені, мотивуючи це тим, що вимог з про розрахунок позивач перед відповідачем не ставив.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД» з 11.11.2016 року (наказ №54-к від 10.11.2016 року) по 05.04.2018 року (наказ №39-КП від 05.04.2016 року), що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати.

Згідно розрахункового листка за квітень 2018 року заборгованість із заробітної плати склала 27410,17 грн, що не заперечувалося відповідачем.

Згідно розрахункового листка за травень 2018 року, ОСОБА_1 виплачено 1275,84 грн, а розмір заборгованості склав 26134,33 грн.

Обчислюючи розмір середньої заробітної плати за весь час розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 , середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД» розмір середньоденної зарплати складає 186,50 грн.

Також, судом встановлено, що позивач у день звільнення не працював, вимога про розрахунок була пред'явлена ним шляхом подання позову, копія якого отримана відповідачем 17 серпня 2018 року. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2018 року по 16.10.2018 року включно у розмірі 7646,50 грн., виходячи з розрахунку: 186,50 грн. середньоденна заробітна плата х 41 кількість робочих днів = 7646,50 грн.

Представником відповідача до матеріалів справи долучено довідку від 03.09.2018 року №83, згідно якої заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 склала 17150,70 грн, а також, платіжне доручення, згідно якого позивачу сплачено частину заборгованості 14.09.2018 року в сумі 2883,40 грн. Тому, на даний час заборгованість із заробітної плати складає 14267,30 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду, спричинену йому діями роботодавця невчасною виплатою заробітної плати у розмірі 5000,00 грн. Між тим, позивач не довів в чому конкретно полягає моральна шкода, спричинена йому ТОВ «ПОЛТАВАМОЛПРОД». Доказів в обґрунтування саме такої суми на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не надав. За таких обставин позовні вимоги у частини стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 500 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 22413,80 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за даним позовом звільнений від сплати судових витрат в частині стягнення заробітної плати, тому згідно ст. 141 ЦПК України суд стягує їх з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12,13, 19, 76-80, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" (37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 45 А, ) на користь ОСОБА_1 (жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати в розмірі 14267,30 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7646,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавамолпрод" (37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 45 А, ) на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.10.2018 року.

Суддя: С. А. Киричок