Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 303/2669/16-ц

провадження № 61-33207 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

представник позивача - Климкович ЮрійБогданович,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2016 року у складі судді Заболотного А. М. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 рокуу складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кондора Р. Ю., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»(далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 березня 2013 року між товариством та ОСОБА_4укладено кредитний договір та додаткову угоду до нього від 24 березня 2014 року, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 238 095 грн, що еквівалентно 29 250 доларам США, та 89 799 грн 84 коп., що еквівалентно 8 424 доларам США, на придбання автомобіля, зі сплатою змінної ставки 9,90 %, терміном на 60 місяців. У вказаному кредитному договорі також передбачено забезпечення його виконання порукою ОСОБА_5, який є стороною договору, підписавши його.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, а саме: загальна сума основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 471 241 грн 80 коп., збитки у розмірі 11 808 грн 94 коп., пеню у розмірі 2 428 грн 81 коп., 3 % річних у розмірі 727 грн 26 коп., штраф у розмірі 51 145 грн 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 549 грн 41 коп.; заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 21 497 грн 66 коп., пеня за додатковим кредитом у розмірі 477 грн 16 коп., 3 % річних за додатковим кредитом у розмірі 89 грн 36 коп., інфляційні втрати за додатковим кредитом у розмірі 201 грн 11 коп., а всього 561 167 грн 36 коп.

З урахуванням викладеного ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь товариства заборгованість та збитки за кредитним договором від 12 березня 2013 року у розмірі 561 167 грн 36 коп., що складається з основного боргу 471 241 грн 80 коп., збитки у розмірі 11 808 грн 94 коп., пеня у розмірі 2 428 грн 81 коп., 3 % річних у розмірі 727 грн 26 коп., штраф у розмірі 51 145 грн 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 549 грн 41 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 12 тис. грн, заборгованість за додатковою угодою до кредитного договору у розмірі 21 497 грн 66 коп., пеня за додатковим кредитом у розмірі 477 грн 16 коп., 3 % річних за додатковим кредитом у розмірі 89 грн 36 коп., інфляційні втрати за додатковим кредитом у розмірі 201 грн 11 коп.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 провизнання частково недійсними кредитного договору та додаткової угоди до нього, визнання припиненим зобов'язання за вказаними договорами.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» кредитний договір від 12 березня 2013 року було укладено із порушенням законодавства, оскільки кредит надано в іноземній валюті, чим порушено Закон України «Про захист прав споживачів». Умови кредитного договору є несправедливими й такими, що не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» порушено принцип добросовісності, щодо нього, як споживача, передбачено зміну відсоткової ставки.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати недійсними: кредитний договір від 12 березня 2013 року у частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту та суми додаткового кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом; графік погашення кредиту, як додаток до кредитного договору; пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3, 2.4, 3, 5.5, 5.6, 9.5 кредитного договору; пункт 1.7 кредитного договору; додаткову угоду до кредитного договору від 24 березня 2014 року; пункт 1.4 додаткової угоди до кредитного договору. Також просив визнати припиненим його зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з виконанням.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2016 року прийнято в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_4 з позовом ТОВ «Порше Мобіліті».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2016 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2013 року у розмірі 547 607 грн 90 коп., з яких: 415 868 грн 78 коп. - заборгованість за кредитом; 44 394 грн 09 коп. - сума заборгованості зі сплати щомісячних платежів по кредиту; 10 978 грн 93 коп. - сума заборгованості по процентах; 2 428 грн 81 коп. - пеня; 51 145 грн 85 коп. - штраф; 727 грн 26 коп. - 3 % річних; 21 497 грн 66 коп. - сума заборгованості по кредиту (додаткова угода); 477 грн 16 коп. - пеня (додаткова угода); 89 грн 36 коп. - 3 % річних (додаткова угода). У решті позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмолено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі, як позичальник та поручитель, належним чином взяті не себе зобов'язання за кредитним договором не виконали, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з них у солідарному порядку. Розмір кредитної заборгованості, наданий банком, є вірним, відповідачами не спростований та відповідає положенням законодавства та умовам кредитного договору, крім інфляційних втрат та витрат на правову допомогу. Крім того, положеннями спірного кредитного договору підтверджується надання кредиту та додаткового кредиту ОСОБА_4 у національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін. При укладенні спірного договору сторони погодили усі його істотні умови. Відсутні докази щодо обмежень прав позичальника на дострокове повернення кредиту, а договором лише встановлено спеціальний порядок такого повернення кредиту, а, отже, кредитний договір відповідає принципам справедливості та добросовісності. Кредитором при розрахунку заборгованості за кредитним договором застосовувалась стала відсоткова ставка. У зв'язку з цим посилання ОСОБА_4 на встановлення змінної відсоткової ставки, як підстави для визнання недійсним умов кредитного договору є безпідставними.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 рокуапеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки, положеннями спірного кредитного договору підтверджено надання кредиту та додаткового кредиту ОСОБА_4у національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін при укладенні спірного договору, то сторони погодили усі його істотні умови. Відсутні докази щодо обмежень прав позичальника на дострокове повернення кредиту, а договором лише встановлено спеціальний порядок такого повернення кредиту, а тому кредитний договір відповідає принципам справедливості та добросовісності. При розрахунку заборгованості за кредитним договором ТОВ «Порше Мобіліті», як кредитором, застосовувалась стала відсоткова ставка, унаслідок чого посилання ОСОБА_4 на встановлення змінної відсоткової ставки, як підстави для визнання недійсним умов кредитного договору, є безпідставними. Таким чином, оскільки відповідачі, як позичальник та поручитель, належним чином взяті не себе зобов'язання за кредитним договором не виконали, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, тому ця заборгованість підлягає стягненню з них у солідарному порядку. Розмір кредитної заборгованості, наданий банком, є вірним, відповідачами не спростований та відповідає положенням законодавства, умовам кредитного договору, крім інфляційних втрат і витрат на правову допомогу.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 було надано споживчий кредит, проте ТОВ «Порше Мобіліті»порушено принцип добросовісності та включено до договору споживчого кредитування визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, проте у правовідносинах споживчого кредитування визначення суми в еквіваленті до іноземної валюти порушують права споживача. Крім того, умови укладеного між сторонами кредитного договору є несправедливими щодо ОСОБА_4, як споживача, оскільки у цьому договорі передбачено зміну відсоткової ставки. У зв'язку з цим розмір кредитної заборгованості є невірним.

Інші учасники справи судові рішення не оскаржили.

У серпні 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті»подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, проте не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті. Умовами спірного кредитного договору передбачено, що усі платежі повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом. Кредитним договором чітко визначено права ОСОБА_4, як позичальника, на дострокове виконання зобов'язання, та не позбавляють його можливості достроково повернути кошти. ОСОБА_4 визнав умови спірної додаткової угоди до кредитного договору від24 березня 2014 року шляхом її підписання та виконання. Ураховуючи викладене, сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору та додаткової угоди до нього, шляхом їх підписання, ОСОБА_4 належними доказами не підтверджено не відповідність таких договорів положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Судом установлено, що 12 березня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті»та ОСОБА_4укладено кредитний договір та додаткову угоду до нього від 24 березня 2014 року, за умовами яких позичальник отримав кредит у розмірі 238 095 грн, що еквівалентно 29 250 доларам США, та 89 799 грн 84 коп., що еквівалентно 8 424 доларам США, на придбання автомобіля, зі сплатою змінної ставки 9,90 %, терміном на 60 місяців. У вказаному кредитному договорі також передбачено забезпечення його виконання порукою ОСОБА_5, який є стороною договору, підписавши його (а.с. 16-24, т. 1).

ТОВ «Порше Мобіліті» вказувало про те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором, а саме: загальна сума основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 471 241 грн 80 коп., збитки у розмірі 11 808 грн 94 коп., пеня у розмірі 2 428 грн 81 коп., 3 % річних у розмірі 727 грн 26 коп., штраф у розмірі 51 145 грн 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 549 грн 41 коп.; заборгованість за додатковим кредитом у розмірі 21 497 грн 66 коп. пеня за додатковим кредитом у розмірі 477 грн 16 коп., 3 % річних за додатковим кредитом у розмірі 89 грн 36 коп., інфляційні втрати за додатковим кредитом у розмірі 201 грн 11 коп., а всього 561 167 грн 36 коп.

При задоволенні позову суди не звернули уваги на те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ураховуючи викладене, суди, стягуючи з відповідачів штраф та пеню, у порушення вищевказаних положень закону належним чином не дослідили те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, не можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошового зобов'язання за спірним кредитним договором.

Отже, суди не врахували, що такі обставини свідчать про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003 цс 15.

Таким чином, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у частині вирішення позову ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення на його користь з відповідачів пені у розмірі 2 428 грн 81 коп., у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» у цій частині слід відмовити.

В іншій частині вирішення позову ТОВ «Порше Мобіліті» судові рішення є вірними, розмір кредитної заборгованості відповідає умовам кредитного договору та положенням закону.

Суди у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 дійшли вірного висновку про його безпідставність, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Вищевказана норма закону не містить заборони на вираження грошового зобов'язання у гривні із зазначенням еквіваленту суми зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Отже, вказані статті встановлюють відповідальність у вигляді можливості розірвання договору споживачем, але не містять підстав для визнання договору споживчого кредиту недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (частини перша та друга статті 533 ЦК України).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що національна валюта України є єдиним законним платіжним засобом на території України, проте вони не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань у національній валюті України з посиланням на еквівалент суми зобов'язання в іноземній валюті.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли вірного висновку про те, що положеннями кредитного договору підтверджується надання кредиту та додаткового кредиту позивачу у національній валюті України, що станом на день укладення кредитного договору становило певний еквівалент грошових коштів в іноземній валюті та коригування суми процентів здійснюється в інтересах обох сторін, отже відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Отже, суди дійшли правильного висновку про те, що у кредитному договорі сторони погодили усі його істотні умови, докази щодо обмежень прав позичальника на дострокове повернення кредиту відсутні, договором лише встановлено спеціальний порядок такого повернення кредиту, а тому кредитний договір відповідає принципам справедливості та добросовісності.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що при розрахунку заборгованості за кредитним договором ТОВ «Порше Мобіліті», як кредитором застосовувалась стала відсоткова ставка, а тому посилання ОСОБА_4 на встановлення змінної відсоткової ставки, як підстави для визнання недійсним умов кредитного договору є безпідставними.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за порушення строків сплати кредиту.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року у частині задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»до ОСОБА_4, ОСОБА_5про стягнення пені скасувати, у задоволенні позову у цій частині відмовити.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

Ю.В. Черняк