Справа № 643/4104/18
Провадження № 2/643/3549/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2018 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Погасій О.Ф.,

за участю секретаря Петрової О.С.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

З позовною заявою до суду 10 квітня 2018 року звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.05.2017 р. № 287, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на виконанні в Московському ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження з примусового солідарного стягнення з засудженого ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь позивача в рахунок погашення матеріальної шкоди 2 154 476,00 грн. на підставі виконавчого листа № 1-470/11, виданого Московським районним судом м. Харкова. 28.04.2014 р. старшим державним виконавцем Московського ВДВС було винесено постанову про арешт майна, належного ОСОБА_6, та оголошення заборони на його відчуження, було накладено арешт на 1/2 частину квартири № 198 по вул. Леся Сердюка (ОСОБА_10 Командарма), 4 в м. Харкові. 04.08.2016 року Московським районним судом м. Харкова винесено ухвалу по справі № 643/8813/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 15000,00 доларів США, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, у відповідності до якої за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину квартири № 198 по вул. Леся Сердюка (ОСОБА_10 Командарма), 4 в м. Харкові. Зазначена ухвала була скасована ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2017 року. 05.05.2017 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу № 287, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, предметом якого є 1/2 частина квартири № 198 по вул. Леся Сердюка (ОСОБА_10 Командарма), 4 в м. Харкові. На день реєстрації права власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири та реєстрації оскаржуваного договору діяв арешт та заборона відчуження майна, проте приватний нотаріус провела реєстрацію право власності та внесла відповідні відомості до реєстру, що унеможливлює подальше виконання рішення суду, чим були порушені права позивача.

14.06.2018 року від третьої особи приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких третя особа зазначає, що для посвідчення оскаржуваного договору купівлі-продажу їй було надане рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.08.2016 року у справі № 643/8813/16-ц, яке набрало законної сили, та яке було перевірено нею у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Право власності на вказану частину квартири за ОСОБА_2 було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_11 08.09.2016 року; про арешт майна ОСОБА_6 та оголошення заборони на його відчуження вона, третя особа, не знала і не могла знати, оскільки він не є стороною договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Третя особа зазначає, що нотаріальна дія з посвідчення оскаржуваного договору купівлі-продажу повністю відповідає вимогам законодавства (а.с.152).

Представник позивача ОСОБА_12, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, ухвалити заочне рішення та розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві.

Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. В звязку з чим суд визнає неявку відповідачів неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній доказів.

Третя особа просила провести судове засідання без її участі, про що зазначила у запереченнях на позов.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 28.04.2014 року накладений арешт на все майно ОСОБА_6 та заборона здійснювати відчуження цього майна, в рамках виконавчого провадження ВП № 43207591 на підставі виконавчого листа № 1-470/11, виданого Московським районним судом м. Харкова 17.03.2014 р. про солідарне стягнення з засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9 на користь ПП ОСОБА_1 в рахунок погашення матеріальної шкоди 2 154 476,00 грн. (а.с.21).

За відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_6 на час накладення арешту було зареєстроване право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, на праві приватної спільної часткової власності (а.с.24-26).

Обтяження у вигляді арешту майна ОСОБА_6 та оголошення заборони на його відчуження зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.22-26).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.08.2016 року у справі № 643/8813/16-ц визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, за умовами якої відповідач ОСОБА_6 визнає, що його борг перед ОСОБА_2 за договором позики від 08.06.2009 р. становить 15000,00 доларів США, та в рахунок погашення боргу за договором позики ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_10) в м. Харкові; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вищезазначеною квартири.

Вищезазначена ухвала про визнання мирової угоди була скасована ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2017 року. Підставою для скасування ухвали суду є наявність виконавчого провадження про солідарне стягнення на користь ОСОБА_1 з, зокрема, ОСОБА_6, матеріальної шкоди, та вжиття при виконанні цього виконавчого провадження заходів заборони відчуження спірного майна та накладення на нього арешту (а.с.18-20).

05.05.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 287 (а.с.153-154).

Право власності ОСОБА_3 на вищезазначену частину квартири було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.05.2017 року (а.с.28).

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз наведеної норми закону свідчить про те, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як встановлено в судовому засідання та підтверджено зібраними у справі доказами, на час визнання Московським районним судом м. Харкова мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_2 набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що належала ОСОБА_6, а також на час укладення та посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частини вищезазначеної квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_3 набула право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири, 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 перебувала та перебуває під обтяженням у вигляді арешту та заборони відчуження, накладеного постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ, в рамках виконавчого провадження ВП № 43207591 на підставі виконавчого листа № 1-470/11, виданого Московським районним судом м. Харкова 17.03.2014 р. про солідарне стягнення з засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9 на користь ПП ОСОБА_1 в рахунок погашення матеріальної шкоди 2 154 476,00 грн.

Укладений між відповідачами правочин вчинений під час дії арешту на відчужуване майно, порушує права позивача, який є стягувачем у виконавчому провадженні, в рамках якого був накладений арешт, та є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до положень ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. за подання до суду позовної заяви та 352 грн. 40 коп. за подання до суду клопотання про витребування доказів (ас.1, 10).

Відповідно до положень ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» за подання до суду клопотань про витребування доказів не передбачена сплата судового збору.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., в рівних частках, по 352 грн. 40 коп. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 203, 215 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини квартири № 198 по вул. Леся Сердюка, у будинку № 4 в м. Харкові, укладений 05 травня 2017 року між ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі за № 287.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., в рівних частках по 352 грн. 40 коп. (триста пятдесят дві гривні 40 коп.), з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.

Згідно п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Ф. Погасій