Справа № 467/1802/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» про визнання недійсним додаткових договорів до договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі припиненим, третя особа без самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі ТОВ «Агрофірма «Вісла») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Агрофірма «Вісла» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки, належної відповідачу на праві власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії 1-МК № 019094 площею 7.04 га, розташованої на території Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області строком на 10 років, який зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди в Миколаївській регіональній філії від 29.05.2006 року за № 06. 20 серпня 2007 року між сторонами було укладено додатковий договір оренди до вказаного договору, зареєстрований у Державному реєстрі земель від 22 серпня 2007 року за № 04, яким збільшено строк договору оренди з 10 років до 15 років. 19 лютого 2015 року орендодавець ОСОБА_5 померла. Спадкоємцем померлої є ОСОБА_3, з яким у ТОВ «Агрофірма «Вісла» і продовжилися договірні відносини. У листопаді 2016 року ТОВ «Агрофірма»Вісла» стало відомо, що ОСОБА_6 уклав та зареєстрував з ОСОБА_3 24 серпня 2016 року договір оренди землі строком на 10 років. Позивач зазначає, що укладений договір оренди землі порушує права позивача на використання земельної ділянки, оскільки укладено в період дії договору оренди землі від 29.05.2006 року, тобто відповідач ОСОБА_3 двічі розпорядився своїм майном. Посилаючись на те, що одна й та сама земельна ділянка не може бути обєктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями та не може бути передана в користування без припинення права попереднього користувача (орендаря), на один обєкт оренди зареєстровано право оренди за двома особами, внаслідок чого має місце подвійна реєстрація прав оренди на земельну ділянку за різними право набувачами, позивач прохав визнати недійсним договір оренди землі, укладений 24 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який зареєстровано 6 вересня 2016 року.

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Агрофірма «Вісла» про визнання недійсним додаткового договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 7.0433 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Земельну ділянку він успадкував від своєї померлої матері ОСОБА_5, яка раніше нею володіла на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії 1-МК № 019094, виданого 29 грудня 2001 року Арбузинською районною державною адміністрацією Миколаївської області. Отримавши земельну ділянку у спадщину, за власним волевиявленням він уклав на належну йому на праві власності на земельну ділянку договір оренди землі з ОСОБА_4 Зазначає, що йому нічого не було відомо про те, що його матір підписувала договір оренди землі та додатковий договір до нього з ТОВ «Агрофірма «Вісла», про існування вказаних документів йому стало відомо після предявлення позову ТОВ «Агрофірма «Вісла» до нього. Посилаючись на те, що його мати не підписувала додатковий договір оренди земельної ділянки, прохав визнати недійсним додатковий договір № 118 від 20 серпня 2007 року, зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 04.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2017 року обидва позови були обєднані в одне провадження.

Ухвалами суду від 22 лютого 2017 року, 16 березня 2017 року за клопотаннями представника первісного відповідача витребувано докази, необхідні для проведення почеркознавчої експертизи.

6 квітня 2017 року та 7 березня 2018 року ухвалами суду по справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

26 січня 2018 року ухвалою суду у зв'язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» по даній справі призначено підготовче провадження.

У ході підготовчого засідання представник позивача по зустрічному позову збільшив позовні вимоги та прохав визнати припиненим договір оренди без дати, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма Вісла», який зареєстрований у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі 29 травня 2006 року за № 06, а також визнати недійсним додатковий договір № 153 від 9 липня 2008 року, зареєстрований 4 серпня 2008 року за № 22.

Представником ТОВ «Агрофірма Вісла» направлено до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що оспорюваний додатковий договір оренди землі, укладений між ТОВ «Агрофірма Вісла» та ОСОБА_5 є чинним та виконувалися обома сторонами у період 2008 - 2017 років. ТОВ «Агрофірма Вісла» використовувала належну відповідачу земельну ділянку, а відповідач отримував орендну плату, в т.ч. з 2015 року сам ОСОБА_3 Прохала застосувати до заявлених вимог за зустрічним позовом строк позовної давності, оскільки ні ОСОБА_5, ні її спадкоємець ОСОБА_3 жодних претензій ТОВ «Агрофірма Вісла» щодо виплати орендної плати та умов договору протягом дії договору оренди не виявляли. Підтвердженням того факту, що ОСОБА_5 було відомо про існування договору є її особистий підпис у акті підтвердження особи орендодавця. Вважає, що строк позовної давності для ОСОБА_3 розпочався з 2007 року, однак з позовом він звернувся до суду тільки у 2017 році, пропустивши 3-річний строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 у відзиві на позовну заяву ТОВ «Агрофірма Вісла» зазначив, що ОСОБА_5 не підписувала додатковий договір № 118 від 20 серпня 2007 року, зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 04, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи. Прохав відмовити у задоволенні первісного позову.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «Агрофірма Вісла» підтримала заявлені позовні вимоги, заперечувала проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення первісного позову, прохав задовольнити зустрічний позов, пояснивши, що укладений строком на 10 років між померлою ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма «Вісла» договір оренди земельної ділянки, який було зареєстровано у 2006 році, припинив свою дію у 2016 році. Висновками експертів підтверджено відсутність підпису в померлої у двох додаткових договорах до договору оренди землі. Зазначив, що у позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку виникло у 2016 році, тому саме з цього часу, тобто з часу коли він довідався про порушення свого права або міг довідатися, виникло право на звернення до суду, у звязку з чим 3-річний строк позовної давності ним не пропущений.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - відділу Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області у судове засідання не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області не заявив про свою участь у справі, у судове засідання не зявився.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-МК № 019094, виданого 29 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою ОСОБА_5 була власником земельної ділянки площею 7.12 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Нею у 2005 році було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за № 06, про що свідчить запис у Книзі державної реєстрації договорів оренди землі Миколаївської регіональної філії.

20 серпня 2007 року між цими сторонами було укладено додатковий договір № 118 до договору від 29 травня 2006 року терміном на 15 років, який був зареєстрований 22 серпня 2007 року за № 04 у Арбузинському районному відділі регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсам».

Також 9 липня 2008 року між цими сторонами було укладено додатковий договір № 153 до договору № 118 від 29 травня 2006 року терміном на 25 років, який був зареєстрований 4 серпня 2008 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 20.

19 лютого 2015 року ОСОБА_5 померла.

Спадщину після ОСОБА_5 на належну їй на праві власності земельну ділянку отримав ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 26 квітня 2016 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори.

Крім того, 24 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано 6 вересня 2016 року державним реєстратором Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_8

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі»).

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що його матір ОСОБА_5 не підписувала додаткові договори оренди від 20 серпня 2007 року та 9 липня 2008 року між нею та ТОВ «Агрофірмою «Вісла» підтверджуються висновками судової почеркознавчої експертизи від 21 грудня 2017 року №17-362 та № 18-388/389 від 15 травня 2018 року, згідно яких підпис від імені ОСОБА_5 у розділі «Реквізити сторін. Орендодавець» додаткових договорів оренди землі, укладених між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма»Вісла» виконані не самою ОСОБА_5, а іншою особою.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6,11,17,19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме: обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом.

Оскільки спірні додаткові договори оренди, укладені 20 серпня 2007 року та 9 липня 2008 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма»Вісла», підписані не ОСОБА_5, а іншою особою, що свідчить про відсутність її волевиявлення на їх укладення, суд приходить до висновку про визнання їх недійсними.

Відповідно до положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент укладення Договору) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності після його державної реєстрації.

Поскільки строк договору оренди землі, укладеного строком на 10 років між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма» Вісла» у 2005 році та зареєстрованому 29 травня 2006 року закінчився 29 травня 2016 року, однак позивач же заперечує щодо його припинення, враховуючи, що ТОВ «Агрофірма»Вісла» не надано суду достовірних доказів, які б підтверджували його продовження між сторонами, суд приходить до висновку, що він має бути визнаний припиненим.

Представником ТОВ «Агрофірма «Вісла» заявлено про застосування до позовних вимог ОСОБА_3 строку позовної давності як підставу для відмови у позові.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заявляючи про застосування судом строків позовної давності, представник ТОВ «Агрофірма «Вісла» у судовому засіданні вказала, що для відповідача ОСОБА_3 цей строк мав би обраховуватися з 2007 року.

Однак, враховуючи те, що ОСОБА_3 набув права власності на земельну ділянку у порядку спадкоємства у 2016 році, звернувся до суду з позовом про захист своїх прав у 2017 році, суд вважає, що ОСОБА_3 не пропустив 3-річний строк звернення до суду. Також суд звертає увагу на те, що особа, не набувши права власності на земельну ділянку, тобто до моменту виникнення прав власника, не може звертатися до суду з позовом про захист своїх прав як власника земельної ділянки.

Твердження представника позивача про те, що обставиною, яка підтверджує те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було відомо про існування спірного договору оренди землі, зареєстрованого у 2006 році звязку з відсутністю претензій з його боку щодо виплати орендної плати та умов договору не заслуговують уваги, оскільки такі обставини цього факту не доводять.

Акт підтвердження особи орендодавця від 26 грудня 2013 року містить твердження про те, що ОСОБА_5 зміст спірного договору оренди землі укладений строком на 25 років відомий, вказаний договір нею підписаний власноручно, один оригінальний примірник договору переданий їй як орендодавцеві земельної ділянки. Вказаний документ викликає у суду сумнів з приводу його достовірності, оскільки незважаючи на те, що акт містить реквізити спірного договору оренди і дані щодо його предмета, однак у цьому акті не зазначена дата підписання договору оренди ОСОБА_5 і отримання нею примірника договору. Оскільки висновками експертів по справі встановлено, що ОСОБА_5 не підписувала додаткових договорів оренди, а зі змісту акту вбачається, що договір оренди власноручно без вчинення на нього будь-якого тиску (фізичного чи психічного) підписаний ОСОБА_5 та отримано нею примірник договору, суд визнає ці обставини недостовірними. Таким чином, суд констатує, що вказаний акт містить недостовірну інформацію і тому не може бути взятий до уваги судом як доказ по справі.

Окрім того, ТОВ «Агрофірма «Вісла» не надало суду доказів, які б свідчили про проіформованість ОСОБА_3 щодо існування цього документа до момент звернення ТОВ «Агрофірма «Вісла» з позовом до суду у 2016 році.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню.

У звязку з задоволенням зустрічного позову вимоги по первісному позову не підлягатимуть задоволенню, поскільки після визнання припиненим договору оренди землі, зареєстрованого між ОСОБА_5 та ТОВ «Агрофірма» Вісла» 29 травня 2006 року, наявність укладеного та зареєстрованого договору оренди від 24 серпня 2016 року належної ОСОБА_3 земельної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 права ТОВ «Агрофірма» Вісла» не порушуватиме.

Згідно частини статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Вісла» відмовлено, підстави для стягнення судових витрат на його користь відсутні.

ОСОБА_3 при подачі зустрічного позову сплачено судовий збір у розмірі 1344 грн. 80 к., понесені ним витрати за проведення судової експертизи склали 6230 грн. 40 к.

Таким чином, з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачені ним судові витрати по оплаті судового збору та витрати на проведення судових експертиз.

Поскільки при подачі доповнень до зустрічного позову відповідачем ОСОБА_3 було оплачено судовим збором тільки одна з двох заявлених вимог немайнового характеру, сума недоплаченого ним судового збору у розмірі 704 грн. 80 к. підлягає стягненню з ТОВ «Агрофірма «Вісла» на користь держави.

Що стосується вимог відповідача ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача ОСОБА_3 заявив про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 5100 грн., на підтвердження яких надав договір про надання юридичних послуг адвоката від 26 лютого 2018 року, додаткову угоду до нього від 26 лютого 2018 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 26 лютого 2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордера.

Відповідно до акта прийому-передачі виконаних робіт від 5 вересня 2018 року адвокатом ОСОБА_2 у цивільній справі №467/1802/16-ц надавалися ОСОБА_3 наступні послуги: консультації та правовий аналіз з визначенням судової перспективи справи - 850 грн.; ознайомлення з матеріалами справи 1 год. х 850,00 грн.=850,00 грн.; підготовка клопотань під час розгляду справи, про витребування доказів, призначення почеркознавчої експертизи 1 год. х 850,00 грн. = 850,00 грн.; представництво в судових засіданнях: 7.03.2018 року, 15.06.2018 року, 05.09.2018 року 2550 грн.

Представник позивача ТОВ «Агрофірма «Вісла» з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не зверталася.

За умови наявності документального підтвердження вказаних витрат, вони підлягають частковому задоволенню на суму 4250 грн., окрім витрат на здійснення консультації та правового аналізу з визначенням судової перспективи справи у розмірі 850 грн., поскільки вказані витрати не обумовлені договором про надання юридичних послуг адвоката, відтак стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Арбузинська районна державна адміністрація Миколаївської області відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» про визнання недійсним додаткових договорів до договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі припиненим задовольнити.

Визнати припиненим оренди землі, укладений у 2005 році між ОСОБА_5 і товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 29 травня 2006 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди Миколаївської регіональної філії за № 06.

Визнати недійсним додатковий договір оренди землі № 118, укладений 20 серпня 2007 року до договору оренди землі № 118 від 29.05.2006 року, між ОСОБА_5 і товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 22 серпня 2007 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 04.

Визнати недійсним додатковий договір оренди землі № 153, укладений 9 липня 2008 року до договору оренди землі № 118 від 29.05.2006 року, між ОСОБА_5 і товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла», зареєстрований 4 серпня 2008 року у Арбузинському реєстраційному секторі № 5 за № 20.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» (код 33434835, місцезнаходження 55010, Миколаївська область, Арбузинський район, с.Новоселівка, вул. Центральна, 35) на користь ОСОБА_3 (НОМЕР_1, 55352, Миколаївська область Арбузинський район, с.Новоселівка, вул. Зарічна, 5) витрати на оплату судового збору у розмірі 1344 грн. 80 к., витрати на правничу допомогу у розмірі 4250 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 6230 грн. 40 к., а всього 11 825 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять пять) грн. 20 к.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Вісла» (код 33434835, місцезнаходження 55010, Миколаївська область, Арбузинський район, с.Новоселівка, вул. Центральна, 35) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 к.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 17 вересня 2018 року.

Суддя Т.М.Кологрива