ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/0430/250/18 Справа № 193/156/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 193/156/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Кузьміна Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Петрово»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Петрово» на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2018 року, яке ухвалено суддею Шумською О.В.об 11 годині 45 хвилин в селищі Софіївка Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Петрово» (надалі - ТОВ Агрофірма «Петрово»), третя особа Софіївська районна державна адміністрація, про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки недійсною та повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 26.05.2009 року між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Петрово»» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 8.940 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років.

Примірник договору не був наданий ОСОБА_1 Тільки у листопаді 2017 року вона отримала примірник договору разом з додатковою угодою до договору оренди землі № 47 від 26.05.2009 року, яку вона ніби-то уклала 05.03.2014 року. Ознайомившись з договором вона побачила, що підпис не її, в зв'язку з хворобою вона не мала змоги поставити свій підпис на документах, за неї це зробив її чоловік. Про наявність додаткової угоди ОСОБА_1 не знала та ніколи не укладала. Підпис у додатковій угоді не її, в зв'язку з чим просить суд визнати недійсною додаткову угоду від 05 березня 2014 року до договору оренди землі № 47 від 26 травня 2009 року та повернути земельну ділянку, загальною площею 8.940 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 з незаконного користування відповідача.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсною додаткову угоду від 05 березня 2014 року до договору оренди землі № 47 від 26 травня 2009 року на земельну ділянку, загальною площею 8.940 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Петрово», зареєстровану державним реєстратором Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області Товстухою Ю.М. 17.03.2014 року, номер запису 5007833.

Земельну ділянку, загальною площею 8.940 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, власником якої, згідно Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 26 грудня 2001 року Софіївською селищною радою народних депутатів та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 669 є ОСОБА_1, повернути ОСОБА_1 з незаконного користування ТОВ Агрофірма «Петрово».

Стягнуто з ТОВ Агрофірма «Петрово» на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ Агрофірма «Петрово» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на прийняття судом рішення не обґрунтовано, незаконно та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, відповідач зазначає, що договір та додаткова угода відповідає вимогам законодавства, волевиявлення сторін щодо укладення спірного договору підтверджується як підписами так і отриманням позивачем за період дії договору орендної плати, що підтверджується видатковими касовими ордерами. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача про те, що підпис на договорі та додатковій угоді не належать їй. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу та докази його направлення іншим учасникам справи, у якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого Софіївською селищною радою народних депутатів 26 грудня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 669, є власником земельною ділянки, площею 8.940 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського район Дніпропетрвоської області (а.с. 5).

26.05.2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірмою «Петрово» укладено договір оренди земельної ділянки №47, за умовами якого ОСОБА_6 передала ТОВ Агрофірма «Петрово» земельну ділянку, площею 8.940 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 5 років (а.с. 7), тобто до 26 травня 2014 року.

05 березня 2014 року було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі № 47 від 26 травня 2009 року на земельну ділянку, загальною площею 8.940 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, укладену між ОСОБА_1 та ТОВ Агрофірма «Петрово», зареєстровану державним реєстратором Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області Товстухою Ю.М. 17.03.2014 року, номер запису 5007833 (а.с. 13), якою подовжено строк оренди землі до 31 липня 2021 року.

Посилаючись на те, що вищевказану додаткову угоду від 05 березня 2014 року позивач не підписувала, а підпис від її імені виконано іншою особою, ОСОБА_1 просила суд визнати Додаткову угоду від 05 березня 2014 року недійсною.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності вільного волевиявлення позивача на укладення додаткової угоди до договору оренди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 19 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це письмова угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої передбачається умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання в обумовлений договором строк.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України).

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтями 651, 653-654 ЦК України передбачено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Згідно довідки МСЕК Серії ВТЄ-31 №037152 від 28.09.1992 року ОСОБА_1 є інвалідом першої групи загального захворювання безстроково (а.с. 12).

Згідно довідки Комунального закладу охорони здоров'я «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» №165 від 13 березня 2018 року, ОСОБА_1 хворіє з 1975 року, була обстежена в обласній клінічній лікарні імені Мечникова та їй було встановлено діагноз: тетрапарез з різко вираженим порушенням функції кінцівок. З 2013 року перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом: міопатія, форма Ерба, тетрапарез з вираженим порушенням функції кінцівок, ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ, стадія 3, група ризику 4, серцева недостатність ІІ А, остеохондроз попереково-кряжового відділу хребта. Самостійно обслуговувати себе не може. Внаслідок захворювання не може самостійно пересуватися, одягатися, приймати їжу, проводити особисту гігієну, тримати ручку, ложку, ніж, у зв'язку з чим потребує сторонньої допомоги (а.с. 68).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості підписання позивачем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, Додаткової угоди від 05 березня 2014 року, а тому вона не може вважатися такою, що відповідає волевиявленню ОСОБА_1 та вимогам закону і доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного.

Враховуючи викладені обставини справи щодо достовірності встановлення факту не підписання позивачем додаткової угоди про зміни до договору оренди та збільшення строку оренди, що є істотною умовою договору оренди, колегія суддів приходить до висновку, що саме відповідач діяв недобросовісно в договірних відносинах, тому рішення суду про визнання цієї угоди недійсною є законним та справедливим, направленим на ефективний захист порушеного права позивача.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Петрово» - залишити без задоволення

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 жовтня 2018 року.

Головуючий:

Судді: