АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6061/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шклянка М.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 27 червня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі, згідно з яким відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.

З урахуванням договору надання кредиту здійснюється окремими частинами в межах максимального ліміту в розмірі 350 000 євро з кінцевим терміном завантаження максимального ліміту заборгованості до 01 травня 2008 року та його повернення - до 26 червня 2011року,зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,25 % річних, а також комісій, в розмірі та порядку, визначених договором.

17 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного вище договору, відповідно до якого максимальний ліміт кредитних коштів визначено в сумі 600 000 євро з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2016року та сплатою процентів, у розмірі 12,5% річних.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти відповідачу в межах максимального ліміту

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 свої обов'язки за договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість й заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за договором в розмірі 811501,14євро, яка складалася з заборгованості за кредитом - 551 014,88 Євро та заборгованості за відсотками - 260 486,26 Євро, а станом на 05 липня 2017 року залишок по сплаті відсотків становить 120 540, 53 євро. Просив стягнути з відповідача несплачену заборгованість по відсотках, у сумі 119 800 євро.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку залишок заборгованості за відсотками за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року, у розмірі 120 540,53 євро. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у долученому позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором застосовано проценту ставку у розмірі 13,50 % річних, при тому, що п.п.1.1.1. кредитного договору і додаткової угоди до нього встановлено, що за користування кредитом відповідач сплачує проценти у розмірі 12,25 % річних.

Посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено на підставі скасованого рішення районного суду та доказів, які не є належними та достатніми для підтвердження розміру заборгованості відповідача, стягнутої з останнього цим рішенням, а у апеляційного суду не має підстав для прийняття від позивача та дослідження в судовому засіданні нового розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, або будь-яких інших доказів, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_3, який підтримав апеляційну скаргу, представника ПАТ «Укрсоцбанк», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 27 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 380/882/06-Пі, згідно з яким відповідачу було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Надання кредиту здійснюється окремими частинами в межах максимального ліміту в розмірі 350 000 євро з кінцевим терміном завантаження максимального ліміту заборгованості до 01 травня 2008 року та його повернення - до 26 червня 2011року,зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,25 % річних, а також комісій, в розмірі та порядку, визначених договором. (а.с.14-18 т.1).

17 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного вище договору, відповідно до якого текст договору було викладено в новій редакції, максимальний ліміт кредитних коштів визначено в сумі 600 000 євро з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2016 року та сплатою процентів, у розмірі 12,5 % річних (а.с.20-26 т.1).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно ст. ст. 6, 627, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором, у розмірі 8 140 411 грн. 39 коп. (а.с.27-29 т.1).

Згідноіз розрахунком, за період з 18 червня 2012 року по 05 липня 2017 року заборгованість відповідача за договором становить: 551 014,88 євро - заборгованості за кредитом, 381 026,79 євро - заборгованості за відсотками, а також 256 900,60 євро - пені (а.с.7-12 т.1).

Визнаючи доведеною заборгованість ОСОБА_3 по сплаті відсотків, в сумі 120540,53 євро, районний суд виходив з того, що відповідач свої зобов'язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №380/882/06-Пі від 27 червня 2006 року належним чином не виконав, а враховуючи той факт, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитом, у сумі 551014,88 євро тавідсотками, у сумі 260 486,26 євро, суд визнав доведеним залишок несплаченої заборгованості по відсотках, у розмірі 120 540,53 євро, як різницю між загальною сумою заборгованості та стягнутою рішенням суду.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, остільки вони не узгоджуються зі змістом рішення від 29 листопада 2012 року та наявними у справі доказами, остільки згаданим рішенням суду визнано доведеним виникнення у боржника кредитної заборгованості, на загальну суму 8 140 411 грн. 39 коп., яка й була стягнута з боржника та поручителя у солідарному порядку (а.с.27-29 т.1).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належним доказом є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту долученого до справи розрахунку заборгованості та обставин справи убачається, що підставою до нарахування заборгованості за відсотками, банком станом на 18 червня 2012 року встановлено строкову заборгованість за кредитом, у сумі 299 973 євро та прострочену заборгованість, у розмірі 215 041,88 євро (а.с.7 т.1).

Отже, основою до нарахування заборгованості по сплаті відсотків слугувала визначена банком та встановлена рішенням суду від 29 листопада 2012 року заборгованість по тілу кредиту, проте встановлення заборгованості по кредиту не входило в предмет доказування по даній справі, остільки предметом спору була лише заборгованість по відсотках за користування кредитом, в той час як ці вимоги носять похідних характер від основних - заборгованості по тілу кредиту ( строкової, простроченої).

Визнаючи безспірним доказом існування у боржника заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 18 червня 2012 року по 05 липня 2017 року, у сумі 120540,53 євро, суд першої інстанції виходив з встановлених заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року обставин.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 листопада 2012 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.185 т.2).

Відповідно до пояснень представників сторін, згаданий спір донині перебуває на розгляді районного суду.

Отже, суд першої інстанції поклав у основу рішення неналежний доказ - ухвалене в заочному порядку рішення районного суду, яке скасовано ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року, тобто на дату прийняття оскаржуваного рішення, втратило чинність, а спір про стягнення з боржника заборгованості по тілу кредиту та відсотках, яка виникла станом на 18 червня 2012 року, перебуває на вирішенні суду.

Суд ухвалив оскаржуване рішення на підставі нечинного рішення суду, у відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості по тілу кредиту на дату початку нарахування такої заборгованості - 18 червня 2012 року. Не мотивував суд висновки й щодо обґрунтованості нарахування банком відсотків за користування кредитом, у розмірі 13,5%, а не 12,25%, як передбачено п.1.1.1 договору з доповненнями до нього.

Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав вважати безспірно встановлений розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом у сумі 260 486,26 євро, як складову частину розрахунку заборгованості, стягнутої з відповідача нечинним рішенням й, відповідно, суми заборгованості, встановленої оскаржуваним рішенням.

Згідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, в порушення вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України районний суд вийшов за межі позову, остільки в позовній заяві банк просив стягнути з боржника заборгованість за відсотками, в сумі 119 800 євро, в той час як судовим рішенням стягнуто 120 540,53 євро.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Таким чином, оскаржуване рішення ухвалено на підставі доказів, які не є належними та достатніми для підтвердження розміру заборгованості відповідача, стягнутої з останнього цим рішенням.

Матеріалами справи не підтверджено, а рішенням суду не встановлено розмір заборгованості за зобов'язаннями ОСОБА_3 по тілу кредиту станом на 18 червня 2012 року, а тому заявлена позивачем й визнана судом доведеною сума заборгованості по відсотках, нарахована після вказаної дати, ґрунтується на припущеннях.

За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення суду, колегія суддів враховує й положення ч. 6 ст. 367 ЦПК України, згідно яких в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладені обставини, рішення районного суду, як постановлене на неповно з'ясованих обставинах справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року скасувати.

Постановити по справі нове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач:

Судді: