Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 127/7146/16-ц

провадження № 61-33540св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача - Ткач Юрій Анатолійович,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2017 року у складі суддів: Голота Л. О., Рибчинського В. П., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2008 року в сумі 5963,94 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 28 січня 2016 року 148 323,21 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 16 січня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 доларів США в строк до 16 липня 2009 року.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позивач належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2016 року має заборгованість в розмірі 7885,90 доларів США, яка складається з: 1907,56 доларів США - заборгованість за кредитом; 5978,34 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом. Від цієї суми позивач відрахував суму в розмірі 2215,53 доларів США, яка стягнута рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07 липня 2010 року та визначив різницю заборгованості, яка становить 5670,37 доларів США, а також штрафи 10,05 доларів США - штраф ( фіксована частини), 283,52 доларів США - штраф (процентна складова), всього 5963,94 доларів США, що відповідно за курсом Національного банку України еквівалентно 148 323,21 грн.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача в судому порядку.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2017 року у складі судді Бойко В. М. у задоволенні позову ПАТ КБ Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що борг відповідача нараховувався і після ухвалення рішення Староміського районного суду

м. Вінниці від 07 липня 2010 року, проте з даним позовом позивач звернувся лише 06 квітня 2016 року, тобто після спливу встановленого трьохрічного строку позовної давності. При тому, що останній платіж на погашення боргу відповідачем було здійснено 10 листопада 2010 року.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції за відсутності відповідної заяви відповідача безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності.

Згідно з висновками апеляційного суду підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1907,56 доларів США немає, оскільки дана заборгованість вже була стягнута рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07 липня 2010 року, а її часткова сплата, різниця курсу долара та інший період нарахування не може бути підставою для її повторного стягнення.

У задоволенні вимоги про стягнення заборгованості по процентах, які відповідно до розрахунку заборгованості позивач обраховував виходячи із розміру 48 % , суд апеляційної інстанції відмовив виходячи з того, що строк дії кредитного договору сплив 16 липня 2009 року, у зв'язку з чим позивач неправильно визначив розмір заборгованості, оскільки повинен був врахувати, що вимоги пункту 3.1 та пункту 3.2 кредитного договору можуть застосовуватись лише в період дії договору, тобто до 16 липня 2009 року, а після цього строку, оскільки зобов'язання залишається невиконаним, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625, статтею 1048 ЦК України. Таких вимог позивачем не заявлено.

У задоволенні вимог про стягнення штрафу (фіксована частина) 10,05 доларів США апеляційним судом відмовлено з тих підстав, що відповідно до п.2 ст. 549 ЦК Україништрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

У задоволенні вимоги про стягнення штрафу (процентна складова) 283,52 долара США відмовлено з тих підстав, що відповідно до пункту 5.10 кредитного договору розмір даного штрафу є похідним від суми позову, яка у свою чергу позивачем не доведена.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене ним рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що строк дії кредитного договору - до 16 липня 2009 року, оскільки відповідно до пункту 1.4 кредитного договору 16 липня 2009 року - це строк повного виконання зобов'язання, а не строк дії кредитного. Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що договір діє до повного виконання зобов'язань по даному договору.

Відповідачем рішення суду від 16 січня 2008 року не виконано, тому проценти за користування кредитом продовжували нараховуватись на підставі статей 598, 599, 610, 625, 626, 627, 629, 1048 ЦК України.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом, пені, комісії після ухвалення судового рішення є необґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направив.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 16 січня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 доларів США в строк до 16 липня 2009 року та зобов'язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування ними в строки та в порядку, встановленому договором.

За умовами договору строк погашення здійснюється щомісяця.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 січня 2016 року становить 7885,90 доларів США, яка складається з: 1907,56 доларів США - заборгованість за кредитом; 5978,34 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

З наведеної суми позивач відрахував суму у розмірі 2215,53 доларів США, яка стягнута рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07 липня 2010 року.

За розрахунком позивача різниця, що підлягає стягненню з відповідача становить 5670,37 доларів США, а також штрафи - 10,05 доларів США - штраф (фіксована частина), 283,52 доларів США - штраф (процентна складова), всього борг становить 5963,94 доларів США, що відповідно за курсом Національного банку України становить 148 323,21 грн.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07 липня 2010 року з відповідача на користь банку стягнуто борг станом на 20 вересня 2009 року у розмірі 17 525,72 грн, з яких: 1957,56 доларів США - заборгованість за кредитом, 122,67 доларів США - заборгованість по відсотках, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 104,01 доларів США - штраф ( процентна складова).

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що строк повного погашення кредита 16.07.2009 року, в порядку і строки, встановлені Графіком погашення кредиту і процентів( Додаток № 1 до даного Договору). Даний строк може бути змінено відповідно до пункуті 2.3.1, 2.4.1 даного договору/ а.с.14/

Змін та доповнень до кредитного договору щодо продовження строку дії договору сторонами не вносилось.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З аналізу змісту наведених можна дійти висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Тобто, зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом.

Правильність такого застосування вищевказаних норм матеріального права узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1907,56 доларів США, оскільки дана заборгованість вже стягнута рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 07 липня 2010 року, а її часткова сплата, різниця курсу долара та інший період нарахування не може бути підставою для її повторного стягнення.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентах, які відповідно до розрахунку заборгованості позивач обраховував виходячи із розміру 48 %, оскільки строк дії кредитного договору сплив 16 липня 2009 року, а вимоги пункту 3.1 та пункту 3.2 кредитного договору можуть застосовуватись лише в період дії договору, тобто до 16 липня 2009 року.

Після визначеного договором строку, кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625, статтею 1048 ЦК України, якщо зобов'язання залишається невиконаним, разом з тим, таких вимог в контексті даного позову не заявлено.

За наведених обставин та з урахуванням недоведення позивачем суми кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні штрафів, як похідних вимог.

Доводи касаційної скарги про відсутність в кредитному договорі строку кредитного договору та його чинність до повного виконання зобов'язання спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та змістом укладеного між сторонами договору.

Аргументи касаційної скарги щодо правомірності нарахування процентів після ухвалення судового рішення від 16 січня 2008 року спростовуються змістом наведених вище норм матеріального права, висновки щодо правильного застосування яких міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська