Справа №409/2831/17
Пров.№2/409/322/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2018 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області в складі:
головуючого судді: О.Ю.Максименко
за участю секретаря судових засідань: А.М.Малик
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) на суму заборгованості по сплаті аліментів, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_4 та стягнення неустойки (пені) на суму заборгованості по сплаті аліментів.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання 26.04.2018р., 11.05.2018р., 11.06.2018р., 06.07.2018р., 14.09.2018р. та 04.10.2018 року не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та ЗаконівУкраїни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило.
В судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, просив прийняти рішення в інтересах дитини.
04.10.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
На підставі рішення Артемівського районного суду м.Луганська від 18.09.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.02.2003 року міським відділом РАЦС Луганського обласного управління юстиції, актовий запис№72, було розірвано та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з 26.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).
Як вбачається з характеристики, виданої КЗО "СЗШ №29", ОСОБА_4 є учнем 9-А класу КЗО "СЗШ №29". ОСОБА_5 у повному обсязі займається мати - ОСОБА_2, батько ОСОБА_4 з родиною не мешкає (а.с.15).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 15.06.2018 року, ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина - ОСОБА_4, в зв'язку з чим рада опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 (а.с. 71-72).
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він зокрема: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно роз'яснень викладених в п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Проте, в матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку ОСОБА_3 щодо сина ОСОБА_4, або дані про те, що до нього раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач присутнім не був.
Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків у відношенні дитини.
Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.81 ЦПК України і є процесуальним обов'язком, ухилення відповідача від участі у вихованні малолітньої дитини - сина ОСОБА_4, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Окрім того, наявність заборгованості по аліментам не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст.164 СК України, та зазначені у цій статті чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Крім того, дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 16.01.2018 р. у справі № 61-170св17.
Таким чином, позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, задоволенню не підлягають.
Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.
Суд не приймає до уваги розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, здійснений ОСОБА_2, оскільки його здійснено з помилками у підрахунку терміну затримки сплати аліментів, а саме: розрахунок здійснено не з першого дня порушення відповідачем свого обов'язку щодо сплати аліментів, а з першого дня місяця в якому нараховано аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Саме таку правову позицію 25 квітня 2018 року висловив Верховний Суд у справі № 572/1762/15-ц.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, виходячи з наступного розрахунку:
- сума неустойки (пені) за грудень 2016 року: нарахована сума аліментів 1545,66грн. х 1%(пені) х 642 дні (01.01.2017 року по 04.10.2018 року) = 9923,14 грн.;
- сума неустойки (пені) за квітень 2017 року: нарахована сума аліментів 1802 грн. х 1%(пені) х 522 дні (01.05.2017 року по 04.10.2018 року) = 9406,44 грн.;
- сума неустойки (пені) за травень 2017 року: нарахована сума аліментів 1802 грн. х 1%(пені) х 491 дні (01.06.2017 року по 04.10.2018 року) = 8847,82 грн.;
- сума неустойки (пені) за червень 2017 року: нарахована сума аліментів 1141,26 грн. х 1%(пені) х 461 дні (01.07.2017 року по 04.10.2018 року) = 5261,21грн.;
Всього: 461762,04 грн.
За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідачем не у повному обсязі сплачувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи суми щомісячної заборгованості та виходячи із вищезазначеного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2014 року, тобто з першого дня порушення відповідачем свого обов'язку щодо сплати аліментів, по 04 жовтня 2018 року, тобто по день ухвалення рішення про стягнення пені, складає 461762,04 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів
Відповідно до п/п 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн.
Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1762 грн..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 12 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВРУ 27.02.1991р., Постановою № 3 Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновленні і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст.ст. 150, 164-166, 194, 196 СК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 273, 282-284, 287-289, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, на користь держави судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот)грн..
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач - ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_5, виданий Ленінським РВ УМВС України в Луганській області 24.05.2003р., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, та фактично проживаючої як ВПО за адресою: АДРЕСА_1. .

Відповідач - ОСОБА_7, РНОКПП НОМЕР_4 НОМЕР_2, виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області 29.12.2003р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровської ради, , місцезнаходження якої: пр.Слобожанський 8 м.Дніпро.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Ю. Максименко