Справа № 363/3510/17 Головуючий у І інстанції Рудюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/3247/18 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 29 11.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 вересня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про відшкодування витрат на правову допомогу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у цивільній справі № 369/1899/16-ц за позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11 250 грн., а також 10 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням суду від 11 липня 2016 року, яке набрало законної сили, ТОВ «Комплекс Агромарс» відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди. Під час розгляду справи відповідачем не висувалися вимоги та не вирішувалося питання про відшкодування судових витрат.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_4 витрати пов'язанні з оплатою правової допомоги у цивільній справі № 369/1899/16-ц за позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11 250 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 649 60 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Комплекс Агромарс» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову через порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, в іншій частині рішення суду залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є неналежними, недопустимими, недостовірними та такими, що не можуть бути взяті до розгляду судом, оскільки не стосуються предмета доказування. Договір про надання юридичних послуг, акти надання послуг та квитанції не підтверджують наданих ОСОБА_4 юридичних послуг саме у справі № 369/1899/16. У договорі відсутнє посилання на номер даної справи. Рішення у справі № 369/1899/16 не встановлює обставини, при яких позивачу, як колишньому працівнику, підприємством було спричинено моральну шкоду. Тобто, вказане рішення не стосується предмету доказування у даній справі. Києво-Святошинський суд Київської області висловив свою позицію щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Суд не відреагував на клопотання відповідача про повернення позовної заяви, закриття провадження, застосування строку позовної давності, долучення доказів.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що договір про надання юридичних послуг не визнано судом недійсним, він укладений сторонами при повному розумінні його умов, скріплений печаткою юридичної особи. Позивач здійснив оплату наданих юридичних послуг, про що надано підтвердження оплати, а саме квитанції та акти наданих послуг до суду першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Комплекс Агромарс» посилався на обставини, про які він зазначає в апеляційній скарзі, а також вказував на те, що позовні вимоги ОСОБА_4 випливають з трудових відносин та до них застосовується спеціальний строк позовної давності, встановлений ст. 233 КЗпП України. Заперечуючи проти позовних вимог, ТОВ «Комплекс Агромарс» також заявляв клопотання про повернення позовної заяви, закриття провадження у справі, оскільки судом було ухвалено судове рішення, яким ОСОБА_4 відмовлено в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, відповідач заявляв клопотання про роз'єднання позовних вимог, передачу справи за підсудністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 09 березня 2016 року між ТОВ «Адвокатська компанія «Кравець і партнери» («Адвокатська компанія») та ОСОБА_4 («Замовник») укладено договір про надання юридичних послуг №09/03-16, відповідно до умов якого адвокатська компанія зобов'язується надавати замовникові за його окремими усними чи письмовими запитами, дорученнями, заявками послуги, вказані в п.2.2. цього договору протягом строку дії цього договору.

Згідно п.2.2 договору адвокатська компанія за запитом замовника надаватиме замовнику такі послуги: надання юридичних послуг (усні та письмові консультації, складання проектів договорів, складання процесуальних документів, тощо) в сфері права. Аналіз матеріалів справи, підготовка позовної заяви та доказової бази/зустрічної позовної заяви, підготовка відзиву на позовну заяву/зустрічну позовну заяву, апеляційної/касаційної скарги - 3 000, 00 грн. Складання доповнень до відзиву на позовну заяву/зустрічну позовну заяву, клопотань, письмових пояснень - 2 000, 00 грн. Складання доповнень до позовної заяви, апеляційної/касаційної скарги, збільшення або зменшення позовних вимог, які вимагають складання додаткового розрахунку - 3 000, 00 грн. Представництво інтересів замовника у суді однієї інстанції м. Києва - 2 200, 00 грн./судодень. Представництво адвокатом інтересів замовника у правоохоронних органах, суді - 2 200, 00 грн./виїзд, який триває не більше 2 (двох) годин. Представництво інтересів замовника у суді однієї інстанції за межами м. Києва - 3 500, 00 грн. до 300 км. від м. Києва, від 300 км. від м. Києва - 4 500, 00 грн./судодень. Представництво інтересів замовника в інших установах, підприємствах, організація - 2 200, 00 грн./година. Складання заперечень до актів перевірок державних органів та установ - 3 000,00 грн. Складання претензій, вимог, звернень, листів від 1 000, 00 грн. - 1 500, 00 грн. Супроводження виконавчого провадження - 2 000, 00 грн.+10% від стягнутої суми. Послуги, надані англійською мовою, збільшують їх вартість та затрати робочого часу на 50 %. Транспортні витрати та витрати на відрядження - за послуги, надані адвокатською компанією поза межами м. Києва оплачуються замовником окремо, згідно встановлених рахунків. Транспортні витрати за послуги, надані адвокатською компанією поза межами м. Києва, оплачуються замовником окремо, згідно виставлених рахунків. Пунктом 7.1. договору договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2016 року (а.с.7-8, Т.1).

Згідно актів надання послуг № 57 від 31 березня 2016 року, № 82 від 29 квітня 2016 року, № 85 від 06 травня 2016 року, № 106 від 31 травня 2016 року, № 115 від 10 червня 2016 року, № 139 від 18 липня 2016 року ТОВ «Адвокатська Компанія «Кравець і Партнери» надало ОСОБА_4 юридичні послуги на суму: 7 900 грн., 1 100 грн., 2 200 грн., 2 200 грн., 2 200 грн., 2 200 грн. (а.с.12-17, Т.1).

Відповідно до наданих ОСОБА_4 квитанцій: від 12 березня 2016 року на суму 5 700 грн.; від 29 березня 2016 року на суму 2 200 грн.; від 15 квітня 2016 року на суму 1 100 грн.; від 04 травня 2016 року на суму 2 200 грн.; від 25 травня 2016 року на суму 2 200 грн.; від 04 червня 2016 року на суму 2 200 грн.; від 08 липня 2016 року на суму 2 200 грн., ним здійснено оплату наданих юридичних послуг ТОВ «Адвокатська Компанія «Кравець і Партнери» (а.с.18-19, Т.1).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2016 року, яке набрало законної сили, в позові ТОВ «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено (а.с.20, Т. 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь ОСОБА_4 витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України 2004 року (в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення у справі № 369/1899/16-ц) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України 2004 року під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України 2004 року рішення суду складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України 2004 року суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз'яснено судам, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК (1618-15) за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказує на те, що у липні 2016 року суд ухвалив рішення у справі за позовом ТОВ «Комплекс Агромарс», яким відмовив останньому у задоволенні позовних вимог до позивача про відшкодування матеріальної шкоди. Під час розгляду справи відповідач не заявляв вимоги, а суд не вирішував питання про відшкодування судових витрат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду по суті справи за позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди не було вирішено питання про розподіл судових витрат, які понесені сторонами.

Однак, у лютому 2017 року ОСОБА_4 звертався до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/1899/16-ц за позовом ТОВ «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, в якій просив вирішити питання розподілу судових витрат, а саме відшкодувати відповідачу кошти на правову допомогу у розмірі 11 250 грн. У заяві ОСОБА_4 посилався на акти надання послуг та квитанції про оплату юридичних послуг. Вказані документи подані позивачем на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги у даній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року у заяві ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено. Підставою для такої відмови стало те, що у ході первинного вирішення спору ОСОБА_4 не заявляв вимоги про компенсацію витрат на правову допомогу та не подавав докази понесення ним відповідних витрат. Вказана ухвала ОСОБА_4 не оскаржувалася, а, отже, заявник погодився з висновками суду.

Вимоги ОСОБА_4 про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 11 250 грн. та докази, якими він обґрунтовує свої вимоги у даній справі, були предметом розгляду у справі № 369/1899/16-ц і суд першої інстанції в ухвалі від 18 липня 2017 року дав відповідну правову оцінку доводам заявника. ОСОБА_4 погодився з судовим рішенням та не оскаржував його.

З наведеного слідує, що сторони зобов'язані були подати докази понесення витрат на правову допомогу до суду першої інстанції під час розгляду справи, у якій такі витрати були понесені.

Неподання зазначених доказів до суду першої інстанції під час вирішення спору, свідчить про недоведеність понесення таких витрат, що стало наслідком відмови в ухваленні додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Розглядаючи позовні вимоги, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та не взяв до уваги роз'яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу, що були понесені в раніше розглянутій справі, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах, як діючого на момент ухвалення рішення у справі № 369/1899/16-ц так і діючого на даний час нормах ЦПК України, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу та ухвалення в цій частині нового судового рішення, відповідно змінюється розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 960 грн., а тому вказана сума підлягає стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс».

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 4, 133, 137, 141, 264, 265, 270, 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року в частині відшкодування витрат на правову допомогу та в частині стягнення судового збору скасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» про відшкодування витрат на правову допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, проживаючого по АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», місце знаходження - вул. Пожарського, 3, м. Київ, , судовий збір у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.