Справа № 419/1037/18
Провадження № 2/419/279/2018
07 вересня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванової О.М.,
при секретарі Логвиновій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Великий Шлях (попередня назва Октябрьська), буд. 119.
Відповідач ОСОБА_3 є сином позивача, який зареєстрований у вищевказаному будинку, проте за місцем реєстрації не мешкає тривалий час, а саме з 2013 року. На даний час місце перебування відповідача невідоме, а факт його реєстрації в належному позивачу на праві приватної власності будинку позбавляє можливості позивача в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного представник позивача вимушений звернутися до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за захистом прав позивача.
Представник позивача ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі доручення (а.с. 10) у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.
Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Великий Шлях (попередня назва Октябрьська), буд. 119, що підтверджується копією договору дарування будинку від 02.07.1975 року, зареєстрований за № 624 (а.с. 6-7).
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у вищевказаному будинку, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ЕН № 745965 (а.с.5).
Згідно копії акту, наданого 20.04.2018 року депутатом Новоайдарської селищної ради (а.с. 8), ОСОБА_3 прописаний за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Великий Шлях (попередня назва Октябрьська), буд. 119, однак за вказаною адресою фактично не проживає з 2013 року. На даний час місце перебування відповідача невідоме, а факт його реєстрації в належному позивачу на праві приватної власності будинку позбавляє можливості позивача в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за захистом прав позивача.
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2013 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383, 405 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, що розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Великий Шлях (попередня назва Октябрьська), буд. 119.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий суддя О. М. Іванова