АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/109/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 25 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

при секретарі Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», третя особа: регіональний сервісний центр МВС України в Черкаській області про визнання відмови в виплаті страхового відшкодування незаконною, стягнення страхової суми, пені, інфляційних витрат, витрат за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди , -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 16 грудня 2015 року відбулося незаконне заволодіння транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», належний їй на праві власності.

Відповідно до укладеного 26 листопада 2015 року між нею та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» договору страхування зазначеного транспортного засобу, нею були виконані всі умови, передбачені цим договором для отримання страхової суми. Вона повідомила відповідача про страховий випадок, передала ключі від застрахованого автомобіля, а пізніше передала й технічний паспорт на автомобіль, проте відповідач у виплаті страхового відшкодування їй відмовив.

На підставі викладеного та з врахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила суд визнати відмову ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» у виплаті страхового відшкодування неправомірною, стягнути страхову виплату в розмірі 1 300 000 грн., пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 394 954, 67 грн., інфляційні втрати в розмірі 162 500 грн. та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_3 частково задоволено.

Визнано відмову ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» у виплаті страхового відшкодування неправомірною. Стягнуто ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_3 страхову виплату в розмірі 1235000 грн.; 394954,67 грн. пені за порушення строків виплати страхового відшкодування; 162500 грн. з врахуванням індексу інфляції, за порушення строків виплати страхового відшкодування; 7716,16 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в прибуток держави судовий збір в розмірі 26 886,82 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Брокбізнес», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просило суд його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

При цьому в апеляційній скарзі відповідач вказує, що оскільки відсутній сам факт страхового випадку, а отже не виникає зобов'язання страхової компанії по виплаті страхового відшкодування, так як вказана подія підпадає під виключення та обмеження страхування за договором укладеним між сторонами.

Крім того, сторонами договору страхування встановлено, що виконання страховиком свого зобов'язання по виплаті страхового відшкодування, обумовлено виконанням страхувальником свого зобов'язання щодо оформлення відмови від прав власності на застрахований транспортний засіб на користь страховика (абандон), проте позивачем дане зобов'язання виконане не було.

Розмір стягнутих з відповідача на користь позивача сум страхових виплат, пені та інфляційних втрат апелянтом не оскаржувалися.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Згідно з вимогами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.11.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» був укладений договір страхування №006-0027782/01 НТ транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» реєстраційний номер НОМЕР_1, на суму 1300000 грн. Термін дії договору до 26.11.2016 року.

Відповідно до п.9.1.4. договору в перелік страхових випадків включено незаконне заволодіння транспортним засобом (угон/викрадення). 16.12.2015 року застрахований автомобіль було викрадено і наступив страховий випадок про що невідкладно був повідомлений відповідач.

Актом прийому-передачі від 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 було передано представнику ПАТ «СК «Брокбізнес» ключі від автомобіля, а 08 лютого 2016 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Листом від 22 січня 2016 року №104-11 ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Відповідно до п.9.2. Договору, страховий випадок - подія, передбачена договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу). Страховими випадками є пошкодження, знищення (загибель) або втрата застрахованого транспортного засобу в цілому, або окремих його деталей та частин, внаслідок настання застрахованих ризиків (позначених відміткою «так» в п. 8.3. Договору) під час дії Договору, і за умови, що ці події не підпадають під виключення або обмеження страхувальника за договором.

Установлено, що пунктом 11.1.10. договору страхування передбачено, що до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються в разі втрати ТЗ внаслідок незаконного заволодіння (набуття права на майно) шляхом обману або зловживання довірою (шахрайство), шляхом вимагання (здирництва), внаслідок незаконного заволодіння застрахованим ТЗ разом з ключами та/або реєстраційними документами, що були залишені у цьому ТЗ (крім документально підтвердженого випадку незаконного заволодіння ТЗ із застосуванням сили, розбою), а також внаслідок втрати ключів від ТЗ та/або від механічного протиугінного пристрою, та/або брелоків (пультів) дистанційного керування протиугінними засобами, та/або свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - з моменту їх втрати до моменту надання страхувальником доказів заміни втрачених ключів/пультів/документів.

З аналізу змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному окремому випадку.

Отже, закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником.

Як встановлено судом, 01.02.2016 року позивач повідомила голову правління ПАТ «СК «Брокбізнес» про те, що вона знайшла технічний паспорт на викрадений автомобіль та 08.02.2016 року ОСОБА_3 він був переданий представнику відповідача, що підтверджується актом прийому-передачі.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що виключення із страхового випадку не відбулося, оскільки незаконне заволодіння застрахованим транспортним засобом відбулося без залишення реєстраційних документів в ньому, так як дані документи були в подальшому передані представнику ПАТ «СК «Брокбізнес» та які ним були прийняті за актом прийому-передачі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав на безпідставність відмови страхувальника у виплаті страхового відшкодування, оскільки та обставина, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Toyota Land Cruiser» було залишено в автомобілі і що воно було викрадене разом з автомобілем не відповідає дійсності, оскільки 08.02.2016 року позивач передала це свідоцтво відповідачу.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено факт відсутності оригіналу реєстраційного документу на автомобіль при його викраденні в транспортному засобі, а тому відмова у виплаті відповідачем страхового відшкодування порушує законні права ОСОБА_3, які передбачені укладеним між сторонами договором.

Статтею 992 ЦК України передбачено, якщо у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 15.27 договору страхування визначено, що при порушенні строків виплати страхового відшкодування страховик на письмову вимогу страхувальника сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Розмір стягнутих з відповідача на користь позивача сум страхових виплат, пені та інфляційних втрат апелянтом не оскаржувалися.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не передання позивачем права власності на автомобіль в порядку п. 15.23.1 договору добровільного страхування наземного транспорту, то колегія суддів відхиляючи їх як необґрунтовані виходить з наступного.

Відповідно до п. 12.3.7. договору у разі угону/викрадення ТЗ, а також при прийнятті страховиком рішення відповідно до п. 15.11.2 договору, страхувальник зобов'язаний здійснити передачу (забезпечити передачу, якщо страхувальник не є власником ТЗ) прав власності на застрахований ТЗ на користь страховика згідно чинного законодавства за власний рахунок, шляхом укладення договору про передачу права власності (абандон), а також передати страховику свідоцтво про реєстрацію ТЗ і повний комплект оригінальних ключів від викраденого ТЗ або довідку МВС про їх вилучення.

Якщо страховик прийняв рішення про перехід права власності на ТЗ до страховика, сума страхового відшкодування визначається у розмірі ринкової власності ТЗ на дату настання страхового випадку, в межах страхової суми, за вирахуванням франшизи, попередніх страхових виплат за договором, та інших відрахувань згідно умов Договору (п. 15.11.2 договору).

З огляду на викладені умови договору страхування, саме страховик приймає рішення про перехід права власності на транспортний засіб, а не страхувальник. Крім того, відповідно до п. 15.23.1. договору страхувальник та/або вигодонабувач зобов'язані забезпечити передачу права власності на застрахований ТЗ його власником на користь страховика шляхом укладення договору про передачу права власності (абандону). Абандон повинен передбачати перехід права власності за умови отримання страхувальником та/або вигодонабувачем страхового відшкодування.

Так як ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» не було запропоновано ОСОБА_3 проект угоди про передачу права власності на транспортний засіб, а тому і посилання останнього на порушення позивачем вказаних пунктів умов договору, судова колегія вважає невірними та такими, що суперечать укладеному між сторонами договору добровільного страхування.

До того ж в листі про відмову у виплаті страхового відшкодування за вих.№104-11 такої підстави для відмови, як не передання ОСОБА_3 права власності на автомобіль зазначено не було. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що такий перехід права власності на транспортний засіб можливий лише за умови отримання страхового відшкодування позивачем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність стягнення судового збору, як з юридичної особи в розмірі 26886,82 грн., то колегія суддів вважає їх необґрунтованим та безпідставними, оскільки ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, проте була звільнена від сплати судового збору.

Крім того, до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

А тому, з врахуванням норм статті 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу також підлягають до задоволення пропорційно задоволених вимог. Так як позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено на 94%, а тому витрати на правничу допомогу підлягають стягненню в розмірі 7253 грн.

За вказаних вище обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 20 січня 2017 року змінити в частині стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши її з 7716,16 грн. до 7253 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлений 12.01.2018 року.

Судді