Провадження №2/522/854/18
У Х В А Л А

19 жовтня 2018 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.09.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди.

Ухвалою суду від 15.09.2016 року (суддя Бойчук А.Ю.) позовна заява ОСОБА_4 була залишена без руху.

Ухвалою суду від 03.10.2016 року провадження у справі відкрите, судове засідання призначене на 22.11.2016 року.

Представник відповідача не погоджуючись з ухвалою суду про відкриття провадження у справі подав апеляційну скаргу.

За результатами розгляду апеляційної скарги ухвалою суду Одеської області від 16.05.2017 року ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 року була скасована, справа направлена до Приморського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.05.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди повернута була заявнику для подання до належного суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 29.05.2017 року подана апеляція, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 28.09.2017 року скасована ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2017 року, справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

Справа надійшла до провадження судді Тарасова А.В. та ухвалою суду від 13.10.2017 року справа була направлена до Верховного суду України для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного Суду України від 08.12.2017 року було відмовлено у визначенні підсудності, справа повернута до Приморського районного суду м. Одеси.

На підставі Рішення Першої Дисциплінарної плати Вищої ради правосуддя №3943/1дп/15-17 від 07.12.2017 року до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати у відношенні судді Тарасова А.В. було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Ухвалою суду від 22.12.2017 року (суддя Ільченко Н.А.) позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху.

Ухвалою суду від 13.02.2018 року цивільна справа направлена до Верховного суду України для визначення підсудності, оскілки зі слів представників сторін позивача та відповідач є громадянами України, які постійно проживають за кордоном, а саме в Німеччині.

Ухвалою суду від 12.03.2018 року Верховний суд відмовив у визначенні підсудності, у звязку з тим, що відсутні докази проживання ОСОБА_2 за межами України.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року № 901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 16 від 04.04.2018 року, на підставі службової записки діловода суду - ОСОБА_6, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до судді Домусчі Л.В..

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 липня 2018 року було залишено без руху позову заяву ОСОБА_1 та надано 10 денний строк для усунення недоліків. При цьому суд виходив з того, що як вбачається з матеріалів справи, представники сторін наполягають на тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в Німеччині.

Стороні позивача було наданий строк для надання доказів для визначення підсудності згідно зі ст.29 ЦПК України.

Представник позивача 02.08.2018 року подав до суду заяву, в якій зазначив про неможливість надати докази на підтвердження місця проживання відповідача ОСОБА_2 та посилаючись на частину 1 статті 30 ЦПК України просив відкрити провадження по справі.

З 23.07.2018 року по 26.08.2018 року суддя перебувала у відпустці. З 10.09.2018 року по 14.09.2018 року суддя перебувала у відпустці.

З 24.09.2018 року по 05.10.2018 року суддя також перебувала у відпустці.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд виходить з наступного.

З аналізу наданих сторонами документів встановлено і сторонами не оспорюється, що і позивач і відповідач дійсно є громадянами України, які мешкають за кордоном в м. Шверін, Федеративна Республіка Німеччина.

Як вбачається з тексту ухвали ВСУ від 12.03.2018 року, відповідач зареєстрованим (знятим з реєстрації) по м. Одесі та Одеській області не значиться.

У свою чергу, представник відповідача надав суду підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином України, який дійсно мешкає в м.Шверін, Федеравтивна Республіка Німеччина.

Стаття 30 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для визначення виключної підсудності спору. Предметом предявлених ОСОБА_1 позовних вимог є стягнення грошових коштів, що не стосується виключної підсудності.

Стягнення грошових коштів є самостійними позовними вимогами, та такими що не повязані із виключною підсудністю, а отже до визначення цього питання в установленому законом порядку суддею Верховного суду ще відсутні підстави для прийняття позову саме Приморським районним судом м. Одеси.

Відповідно до ст. 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Статтею 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або часткова, п. 1 ч.3 даної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше пяти днів після закінчення строку на її оскарження.

Отже, встановивши з наданих сторонами документів, що місце проживання ОСОБА_2 як і позивача є Федеративна Республіка Німеччина, м.Шверін, суд відповідно до вимог ст. 29 ЦПК України та ст. 31 ЦПК України передає справу до Верховного суду України для визначення підсудності.

Керуючись ст.ст.27-29, 30, 31, 260, 353-354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди - направити до Верховного Суду України для визначення підсудності.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.