Справа №: 653/2145/18
Провадження № 2-к/653/4/18
У Х В А Л А

іменем України

16 жовтня 2018 року м. Генічеськ

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Крапівіна О.П., розглянувши колопотання про визнання на території України рішення іноземного суду -

ВСТАНОВИВ:

До Генічеського районного суду Херсонської області надійшлоколопотання ОСОБА_1 заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання на території України рішення іноземного суду , а саме Ухвали Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації по справі № 2-2299/17 від 17.05.2017року з урахуванням Ухвали Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації від 14.05.2018 року про виправлення описки. Такою Ухвалою Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації по справі № 2-2299/17 від 17.05.2017року затвержено мирову угоду між сторонами щодо розділу майна та визнано право власності за заявницею ОСОБА_1 на певне нерухоме майно, яке знаходиться на території Генічеського району Херсонської області Україна.

Нормами ст.462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно зі ст.471 зазначеного Кодексу рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до « Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», яка ратіфікована Законом N 240/94-ВР ( 240/94-ВР )від 10.11.94- ч.3 ст.20 зазначено- По позовах на право власності й інших речових прав на нерухоме майно виключно компетентні суди за місцем перебування майна.

Відповідно до ч.1 ст.38 цієї ж Конвенції передбачено - Право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно. Питання про те, яке майно є нерухомим, вирішується відповідно до законодавства країни, на території якої знаходиться це майно.

Відповідно до ст.51 цієїж Конвенції - Кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін:

а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень);

Відповідно до ст. 11 Закону України « Про міжнародне приватне право», суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України 2. Якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ст.39 Закону України « Про міжнародне приватне право» - 1. Виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.2. Право, яке застосовується до виникнення та припинення права власності та інших речових прав, що є предметом правочину, визначається відповідно до частини першої цієї статті, якщо інше не встановлено за згодою сторін. Вибір права сторонами правочину не зачіпає прав третіх осіб.

Статтею 40Закону України « Про міжнародне приватне право» передбачено- Право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.

Згідно зі ст.471 зазначеного Кодексу рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

В даному випадку представник ОСОБА_1 просить визнати на території України рішення іноземного суду (Російської Федерації) , яким визнано право власності на нерухоме майно, місце знаходження якого Україна, Херсонська область, Генічеський район.

Таке рішення не належить до категорії, яка підлягає виконанню в примусовому порядку, також неможливо застосувати принцип взаємності так як зазначеними вище нормами визнання права власності нерухомого майна, державна реєстрація нерухомого майна, яке знаходиться на території держави України судом Російської Федерації заборонено.

Як вбачається з наданих копій документів , а саме Ухвали Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації по справі № 2-2299/17 від 17.05.2017року з урахуванням Ухвали Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації від 14.05.2018 року про виправлення описки. Такою Ухвалою Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації по справі № 2-2299/17 від 17.05.2017року затвержено мирову угоду між сторонами щодо розділу майна та визнано право власності за заявницею ОСОБА_1 на певне нерухоме майно, яке знаходиться на території Генічеського району Херсонської області Україна.

Також відповідно до ст.472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464 - 466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

До клопотання надані копії завірені представником позивача ОСОБА_5 та копії перекладу таких ухвал перекладачем ОСОБА_6, чий підпис засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу.

Відповідно до Конвенції що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів( Закон України 10 січня 2002 року N 2933-III „Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів") передбачає - Ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти;d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Відповідно до ст.3 тієіж Конвенції- Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Надані в клопотані копії документі не відповідать вимогам які зазначені вище, апостіль відсутній на Ухвалі Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації по справі № 2-2299/17 від 17.05.2017року з урахуванням Ухвали Симоновського районного суду м.Москви Російської Федерації від 14.05.2018 року про виправлення описки. Також на листі Федерального судді Симоновського районного суду м.Москва Д.С.Суслова про набрання законної чинності зазначених вище ухвал суду відсутній апостіль.

Заявнику необхідно надати документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше), чи воно виконано і в якій частини або зазначити в якій частині слід визнати в Україні рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню.

Згідно з ч.4 ст.466 ЦПК України, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.258,259,260,261,462,463,466,471,472 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 заінтересовані особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Про визнання в Україні рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню» залишити без розгляду та повернути разом із усіма доданими до нього документами особі, що його подала.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня її постановлення додо Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_7