Справа № 510/1234/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.18 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Сорокіна К.В.,

за участю: секретаря Іванової Н.С.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_2 Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем за заповітом, інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини. У встановлений законодавством строк позивач не звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв спадщину фактично. Пізніше, 05.07.2018 р., позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, у підготовче судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2, померла - ІНФОРМАЦІЯ_1.; копія технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 самочинних споруд не має, власник - ОСОБА_2; довідка Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області № 811 від 30.03.2018 р., згідно якої земельна ділянка по АДРЕСА_1 виділялась ОСОБА_2; довідка Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області № 810 від 30.03.2018 р., згідно якої власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2; копія заповіту від 08.09.1992 р., згідно якого ОСОБА_2 заповіла все своє майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3, копія нотаріально посвідченої відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 26.04.2003 року померла ОСОБА_2, яка була матір'ю позивача. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1. На випадок своєї смерті ОСОБА_2, залишила заповідальне розпорядження, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. Спадкоємцями за заповітом є ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_3, яка відмовилась від прийняття спадщини, про що свідчить нотаріально посвідчення заява.

У шестимісячний строк ОСОБА_1 не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак фактично вступив в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері залишився проживати у спадковому житловому будинку, обробляв прилеглу земельну ділянку, робив поточний ремонт та сплачував комунальні платежі.

05.07.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Це пояснюється тим, що матір позивача за життя не зареєструвала право власності на житловий будинок. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1. в порядку спадкування.

Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину, що залишилася після смерті матері і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини та не заперечував проти оформлення спадщини за позивачем.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Так як спадщина на майно ОСОБА_2 відкрилась до 1 січня 2004 року, зазначені правовідносини мають регулюватись ЦК України (1963) р.

Відповідно до ст. 524 ЦК України (1963 р.) Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Ст. 534 ЦК України (1963 р.) встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст. 548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) признається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивач ОСОБА_1, який є спадкоємцем за заповітом (ст. 534 ЦК УРСР (1963 р.)), не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак прийняв її шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки після смерті матері залишився проживати у спадковому житловому будинку, обробляв прилеглу земельну ділянку, робив поточний ремонт та сплачував комунальні платежі. Інший спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття спадщини та не заперечував проти оформлення спадщини за позивачем, про що свідчить нотаріально посвідчена заява, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.), шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, однак не може оформити її у зв'язку із обставинами, що не залежать від нього.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 р.)

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263, 265, ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 553 ЦК України (1963), -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін