У Х В А Л А

08 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 521/2-3752/11

провадження № 61-35754св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6», на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 січня 2017 року у складі судді Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 1999 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просив:

- провести поділ квартири АДРЕСА_1, що належить подружжю на праві спільної часткової власності та визнати за ним ОСОБА_4.) право власності на ? її частини;

- стягнути з ОСОБА_5 на його користь 150 000,00 грн витрат, понесених ним на реконструкцію, проведену у квартирах № № АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_5 на його користь витрати, понесені за проведені ремонтні роботи у квартирах АДРЕСА_1 в сумі 425 000,00 гривень, які були його особистою власністю;

- провести поділ транспортного засобу марки «ISUZU Gemini», 1989 року випуску, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за ним ОСОБА_4.) право власності на ? його частину.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 02 квітня 1977 року перебував з відповідачкою у шлюбі, до 1992 року вони проживали у місті Одесі, вели спільне господарство, з 1992 року переїхали у місто Братськ.

28 січня 1992 року мати ОСОБА_7 - ОСОБА_8 отримала в дар двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та у подальшому обміняла її на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Крім того, 20 серпня 1993 року ОСОБА_8 самостійно придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та обміняла її на двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1. Квартири № 11 та № 13 об'єднані, хоча мають різні номери.

11 грудня 1991 року ОСОБА_7 отримала в дар від ОСОБА_9 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а 10 листопада 1994 року - від ОСОБА_10 частину п'ятикімнатної квартири АДРЕСА_1, вказана частина квартири знаходиться над квартирами № №11 та 13, які належать її матері.

04 серпня 1997 року він ОСОБА_4.) надав відповідачці генеральну довіреність, яка давала їй право від його імені укладати угоди. Використовуючи довіреність, відповідачка подарувала належну йому на підставі договору від 17 березня 1992 року трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 своїй матері ОСОБА_8, без його згоди на те позивача, про що він дізнався лише у вересні 1999 року.

Крім того, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 реконструйована та з'єднана з квартирою № 7, після чого дві квартири стали однією п'ятикімнатною, але в БТІ зазначені як самостійні.

12 вересня 1997 року ОСОБА_7 продала квартиру АДРЕСА_2 своєму батькові ОСОБА_11

Починаючи з 1992 року до 1995 року за рахунок спільних з ОСОБА_7 коштів, а з 1996 року до 1997 року -лише за його власні кошти, в квартирах № АДРЕСА_2 та квартирах № АДРЕСА_1 проводився капітальний ремонт, переобладнання та реконструкція, які значно збільшили їх вартість, крім того у вказаних будівельних роботах він (позивач) приймав особисту участь.

Посилаючись на наведені обставини, просив позов задовольнити.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 03 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення витрат, понесених за проведені ремонтні роботи у квартирах № АДРЕСА_2, поділ транспортного засобу марки та визнання за ОСОБА_4 права власності на ? його частину залишено без розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

Не погоджуючись з таким вирішенням спору, 08 грудня 2016 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2016 року, в якій одночасно просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, посилаючись на те, що копія судового рішення її представником отримана лише 24 листопада 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 січня 2017 року ОСОБА_12 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії).

З урахуванням того, що наведені заявником підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнано неповажними, інших підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у встановлений строк не вказано, відповідних доказів на підтвердження поважних причин пропуску строку не надано, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У березні 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити для вирішення питання про відкриття апеляційного провадежння.

Скарга аргументована тим, що апеляційний суд під час вирішення спору не з'ясував фактичних обставин справи, не надав їм належної правової оцінки, у зв'язку з чим ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат