Справа № 310/31/18
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко А.С.,

представника позивача Пєйчевої О.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018р. представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 02.12.2011р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредит встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.12.6 Правил банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 24.10.2017 року має заборгованість в загальній сумі 106 273,97 грн., яка складається з наступного: 9 052,91 грн. - заборгованість за кредитом; 97 221,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України, представник Банку просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати.

Представник позивача за довіреністю Пєйчева О.В. в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував, суду пояснив, що брав кредит у «Приватбанку» для купівлі комп'ютера та вже давно його виплатив, що також підтверджується наданими позивачем письмовими документами. Вказав, що в анкеті-заяві не зазначено вид картки, який він начебто отримував та кредитний ліміт. Не заперечує, що є клієнтом банку, має там лише пенсійну картку.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

02.12.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг, за яким останній отримав кредит, але в якому розмірі і який саме вид картки оформив відповідач з анкети-заяви не вбачається (а.с. 9).

В судовому засіданні представник позивача також не надавав змістовних пояснень з цього приводу.

Щодо копій фото, наданих позивачем, на підтвердження позовних вимог, то з фотокарток, зроблених банком, не вбачається, із якою саме карткою зображений відповідач, що не є підтвердженням будь яких грошових зобов'язань відповідача перед банком (а.с. 92-94).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Таким чином, оцінивши докази, що наявні в матеріалах справи, суд не вбачає додстатніх підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 280-282, ст.ст. 526, 530, 549, 1054 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задовлені позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором б/н від 02 грудня 2011 року станом на 24 жовтня 2017 року в розмірі 106 273 гривні 97 копійок, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги - якщо такаапеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Білоусова