Справа № 265/8714/18
Провадження № 2/265/1928/18
У Х В А Л А

19 жовтня 2018 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И Л А:

17 жовтня 2018 року позивач в особі представника ОСОБА_3 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 3000 гривень щомісяця до досягнення нею 23 років.

Ознайомившись із даним позовом та додатками до нього, суддя дійшла наступних висновків.

Стаття 175 ЦПК України містить вимоги щодо форми і змісту позовної заяви, так, зокрема, за пунктом 4 частини 3 вказаної статті позовна заява має містити:

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

Крім того, за вимогами ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2, 8 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 12ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» засвідчення вірності перекладу на українську мову документів, складених іноземною мовою, віднесено до функцій державних та приватних нотаріальних контор.

Порядок вчинення вищенаведеної нотаріальної дії врегульовано ст. 79 Закону та Главою 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року № 296/5, якими визначено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови.

Проте подана заява зазначеним вимогам не відповідає.

Так, на підтвердження тієї обставини, що повнолітня ОСОБА_5 продовжує навчання, яке є платним, до позову додано копії довідок навчального закладу ОСОБА_6, що складені польською мовою та містять на звороті переклад українською, що засвідчений представником позивача ОСОБА_3, а не нотаріусом.

Отже вірність перекладу наданих документів, складених польською мовою, належним чином не засвідчена.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Проте будь-яких доказів, які б в розумінні вимог статті 199 СК України підтверджували б, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_5 та відповідно, особою, якій законом надано право на звернення до суду з даним позовом, матеріали позовної заяви не містять.

При цьому слід зауважити, що позовні вимоги безпосередньо стосуються прав ОСОБА_5, яка є повнолітньою, та може самостійно здійснювати свої процесуальні права та обовязки, отже має бути залучена до участі у справі.

Крім того, позивач просить стягувати аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_5 на свою користь. При цьому така вимога не обґрунтована та не узгоджується зі змістом п. 20 ППВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», з якого випливає, що аліменти стягуються безпосередньо на користь повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчатися, а не на користь батьків.

Позивач просить стягувати з відповідача аліменти до досягнення ОСОБА_5 23 років.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, виникає у разі продовження ними навчання та припиняється у разі припинення навчання.

Згідно копії паспорту останньої, 23 роки їй виповниться 23 березня 2021 року, тоді як з доданих до позову документів вбачається, що термін закінчення навчання березень 2020 року. Отже у позові має бути конкретизований період стягнення аліментів.

За вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, суддя дійшла висновку про залишення вказаної позовної заяви без руху для усунення позивачем виявлених недоліків і відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України надає позивачу строк для їх усунення протягом десяти днів з дня вручення їй копії даної ухвали.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України, суддя-

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання залишити без руху.

Надати позивачці строк для усунення зазначених в мотивувальній частині недоліків протягом десяти днів з дня вручення їй копії даної ухвали.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Ухвалу складено та підписано 19 жовтня 2018 року

Суддя: