РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4164/17

пр. № 2/759/992/18

04 вересня 2018 рокуСвятошинський районний суд м. Києва у складі суду :

суддя Величко Т.О.

при секретарі: Забела А.В.

представник Позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та стягнення завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року прийнято відмову від основного позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Продовжено розгляд справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та стягнення завданої моральної шкоди.

Позивач за зустрічним позовом свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 стверджує, що події стались 07 грудня 2017 року, далі за текстом: «це стало причиною виклику швидкої допомоги та знаходження мене у подальшому з 07.12.2016 року по 12.12.2017 року на лікарняному, а також значних витрат на придбання ліків.». Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 3202003 хвора ОСОБА_2 поступила у стаціонар 01.12.2016 року, виписана з стаціонару 15.12.2016 року. Таким чином сам факт нібито відбулої події спростовується тим, що відповідач знаходилась у медичному закладі на стаціонарному лікуванні. Про постійні наклепи, що порочать честь та гідність позивачки також свідчать колективні скарги на ім'я начальника Шевченківського районного управління поліції, які саме відповідач ініціювала та підбурювала співробітників. Відповідно до колективної заяви від 22.01.2016 року вказано, що ОСОБА_2 є аферисткою.

Позивач зазначає, що також, відповідач користуючись своєю високою посадою в робочому колективі, постійно підбурювала робітників не допускати до робочого місця та й взагалі до приміщення юридичної особи, позивачку. Вказана обставина підтверджується талонами повідомленнями про злочини від 19.01.2017 року, 09.02.2017 року, поясненнями від 22.12.2016 року, заявою від 23.12.2016 року та від 09.02.2017 року. Приниження честі та гідності також виражалось в тому, що будучи на посаді головного бухгалтера ТОВ «Електроприлад» має безпосередній вплив на роботу ПАТ «Електроприлад» і тим самим здійснювали виплати заробітної плати ОСОБА_2 останні місяці, номіналом по 10 коп., 2 коп., 1 коп.

Позивач вважає, що вказаними діями, їй заподіяно шкоду яку вона оцінює в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою суду від 11.04.2017 р. відкрито провадження у справі ( ас. 11). Ухвалою суду від 11.05.2018 р. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року прийнято відмову від позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Продовжено розгляд справи за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та стягнення завданої моральної шкоди. ( ас.92).

Представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду відзив, посилаючись на те, що позивач перекручує всі факти, викладає брехливі обставини та має на меті введення суду в оману.

Суд заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази подані до матеріалів справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.2. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.2. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідач3. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно заявлених позовних вимог прозивач за зустрічним позовом просить суд зобов"язати спростувати інформацію викладену в первісній позовній заяві у справі №759/4164/17 ОСОБА_3 відностно наклепу на ОСОБА_2 та стягнути з відповідача моральну шкоду у розхмврв 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України).

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 200 ЦК України). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України).

Частиною 1 ст. 277 ЦК України зазначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ч. 6 ст. 277 ЦК України).

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, зазначено, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. (п. 19 Постанови від 27.02.2009 N 1).

Аналізуючи обраний позивачем спосіб захисту прорушеного права, а саме зобов"язати спростувати інформацію викладену в первісній позовній заяві у справі №759/4164/17 ОСОБА_3 відностно наклепу на ОСОБА_2 та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. позивач не звернула уваги, що прийнято відмову від позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до абзацу 3 частини 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 27.09.2009 року №1 вказано, що інформація зазначена у позовній чи іншій заяві, адресована суду, а також в процесуальних документах (заперечення на позов, апеляційних чи інших скаргах,тощш),може бути підставою для захисту гідності,честі чи ділової репутації, за винятокм, коли ця інформація була визначена, підставою пред"явленого позову і стосувалася його предмета, була доказщом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку встановлеому процесуальним зконом.

А тому суд дійшов висновку,що оскільки позивач за зустрічним позовом просить суд зобов"язати відповідача спростувати інформацію викладену в первісній позовній заяві у справі №759/4164/17 ОСОБА_3 відностно наклепу на ОСОБА_2, предметом спору якої було також захист честі, гідності та ділової репутації та відшколування моральної шкоди, та такі докази були предметом доказування та підставою позову, обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права не підлягає захисту у такий спосіб, відповідно до роз"яснень абзацу 3 частини 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 27.09.2009 року №1 .

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Позивач зазначає, що їй завдано моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» постановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач за зустрічним позовом також не довела суду належними та допустими доказами в чому полягають завдані їй моральні страждання, докази про це суду не подала.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки позивачем не надано доказів які б підтвердили дані обставини.

Керуючись ст. ст. 3, 32 Конституції України, ст. ст. 23, 200, 201, 277, 299, 1167 ЦК України, ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 267, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та стягнення завданої моральної шкоди -відмовити.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають з відповідача.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з часу проголошення.

Суддя: Т.О. Величко