Апеляційний суд Кіровоградської області
справа № 385/893/17,2/385/465/17
№ провадження 22-ц/781/98/18 Головуючий у суді І-ї інстанції Сліпенко Р.Ю.
Доповідач Суровицька Л. В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.01.2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів Кіселика С.А. , Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.,

за участю позивача та відповідача, розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гайворонської міської ради, ОСОБА_3, третя особа - Відділ Держгеокадастру в Гайворонському районі Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення, про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши докази, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Гайворонської міської ради, ОСОБА_3, третя особа - Відділ Держгеокадастру в Гайворонському районі Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зазначала, що вона є власницею домоволодіння по АДРЕСА_2. З метою приватизації земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння, одержала рішення Гайворонської міської ради № 112 від 28 квітня 2016 року про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою та замовила в землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,1200 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за місцезнаходженням належного їй домоволодіння. Під час виготовлення технічної документації із землеустрою виявлено, що при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо оформлення у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1, її сусідці ОСОБА_3 було неправильно зроблено виміри фактичних меж земельних ділянок і допущено технічні помилки при замірах, внаслідок яких виявилось накладення на суміжну земельну ділянку площею 0,0021 га, яка перебуває в її користуванні. На підставі рішення Гайворонської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою, рішення міської ради № 733 від 27 квітня 2012 року про передачу земельної ділянки у власність, передано у власність відповідачці ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію земельної ділянки, присвоєно кадастровий номер. Посилаючись на те, що через накладення суміжних земельних ділянок одна на одну, вона не може оформити своє право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Гайворонської міської ради № 733 від 27 квітня 2012 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1 га, скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1 га, що належить ОСОБА_3 (а.с.2-7).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Суд виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами порушення її права користування та набуття у власність земельної ділянки. При підготовці проекту землеустрою було погоджено межі земельної ділянки з попереднім власником, який підписав Акт про встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки. (а.с.75-79).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги надану нею схему перетину земельних ділянок, складену на її замовлення ПП "Геопроект", технічний паспорт та інші письмові докази, якими підтверджується накладення земельних ділянок. Судом не враховані її пояснення, що підпис в Акті погодження меж земельної ділянки виконано не її батьком (а.с.85-91).

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не роз'яснив їй необхідність призначення та проведення експертизи підпису в Акті погодження меж земельної ділянки, наслідки невчинення цієї процесуальної дії, не забезпечив змагальність сторін (а.с.92-95).

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначила, що на час придбання нею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, межі земельної ділянки були визначені. Відповідно до цих меж і було приватизовано земельну ділянку за вказаною адресою. При підготовці проекту землеустрою межі земельної ділянки були погоджені з суміжним землекористувачем - батьком позивача. Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 позивач набула в порядку спадкування після смерті батька 29 січня 2014 року, проте протягом трьох років до суду не зверталась за захистом своїх прав (а.с.114-122).

В засіданні апеляційного суду позивач підтримала доводи апеляційної скарги та доводи доповнень до скарги.

Відповідач ОСОБА_3 заперечила проти вказаних доводів і просила рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача - Гайворонської міської ради та представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру в Гайворонському районі повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання апеляційного суду не прибули.

На апеляційну скаргу письмові заперечення Гайворонська міська рада та Відділ Держгеокадастру в Гайворонському районі Кіровоградської області не подавали.

Відповідно до положень частини 3 статті 3 ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-УІІІ від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктами 11, 13 пункту 1 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-УІІІ заяви с карги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, згідно із ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користуванні тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2, яку пізніше перейменовано у провулок Вишняковського, у м. Гайворон Кіровоградської області належав на праві власності батькові позивача - ОСОБА_4.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого у листопаді 1990 року, фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_2, становить 1130,80 кв м., в тому числі 160,50 кв.м. під забудовою (а.с.13,14).

Рішенням Гайворонської міської ради від 1 листопада 1994 року № 513 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4» земельну ділянку за цією адресою передано ОСОБА_4 в приватну власність розміром 1500 кв.метрів, в тому числі під будівлями 160 кв.метрів (а.с.17). Проте, за час свого життя ОСОБА_4 вказане право власності в установленому законом порядку не оформив, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не отримував.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 січня 2014 року ОСОБА_2, яка є спадкоємцем після смерті батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, набула право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок в АДРЕСА_2, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці фонду Гайворонської міської Ради (а.с.18, 19-20).

У вказаному Свідоцтві про право на спадщину за законом не вказано розмір земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_2.

За два роки до набуття ОСОБА_2 у власність в порядку спадкування житлового будинку по АДРЕСА_2, ОСОБА_3 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20 лютого 2012 року, зареєстровано за № 162, купила у ОСОБА_5 цілий житловий будинок з відповідними господарсько-побутовими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на прилеглій до нього земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка перебуває у власності територіальної громади м. Гайворон Кіровоградської області та у віданні Гайворонської міської ради і в користуванні власника нерухомого майна на підставі договору оренди земельної ділянки від 25 січня 2012 року (а.с.37-40).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про передачу у власність земельних ділянок, які перебувають у її користуванні, технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельних ділянок, рішенням Гайворонської міської ради № 773 від 27 квітня 2012 року передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 із земель житлової та громадської забудови , що перебуває і її користуванні, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га (а.с.54).

Як пояснили в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та відповідач, на час приватизації земельної ділянки відповідачем у 2012 році, між суміжними земельними ділянками вже існувала межа, яка була встановлена в натурі і до приватизації не змінювалась.

Актом встановлення в натурі ( на місцевості) та погодження меж земельної ділянки, яка передавалась у власність ОСОБА_3, підтверджується, що межі земельної ділянки встановлені відповідно до існуючих твердих контурів ситуації (огорожі). Опис меж, розміри та місце розташування земельної ділянки показані на схемі - додатку до акта встановлення в натурі (на місцевості) та погодження меж земельної ділянки. Акт погодження меж підписано суміжними землекористувачами по провулку Вишняковського,25 - ОСОБА_4 та по АДРЕСА_3 - ОСОБА_6 (а.с.42).

Рішенням Гайворонської міської ради від 28 квітня 2016 року № 112 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) , що знаходиться в її користуванні за адресою: АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,1200 га (а.с.36).

На підтвердження позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Гайворонської міської ради від 27 квітня 2012 року № 773 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1 га та скасування державної реєстрації земельної ділянки, що належить ОСОБА_3, позивач надала схему перетину суміжних земельних ділянок, складену ПП «Геопроект» (а.с.9-10).

Також зазначила про те, що її батько, як суміжний землекористувач не погоджував акт про відведення відповідачці у власність спірної земельної ділянки, та те, що рішенням органу місцевого самоврядування відповідачці було виділено частину належної їй на праві власності земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачений у ст. ст. 186, 186-1 ЗК України.

Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому ст. 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт.

Докази того, що акт погодження меж підписав не батько позивача, відсутні.

Позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердила, що за життя її батька, спір між ним та ОСОБА_3 щодо меж земельних ділянок, щодо оспорювання приватизації земельної ділянки ОСОБА_3, був відсутній.

Доводи позивача про те, що суд не прийняв до уваги її пояснення про те, що акт погодження підписував не її батько, є безпідставні, оскільки у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним, не є вирішальною.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Будь-яких доказів у розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України (чинного на час розгляду справи в суді першої інстанції), які б підтверджували факт того, що на підставі рішення Гайворонської міської ради № 773 від 27 квітня 2012 року «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3» яким передана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка з кадастровим номеромНОМЕР_1 було охоплено частину належної позивачці на праві користування земельної ділянки, позивачем не надано.

Надана позивачкою схема перетину земельних ділянок по АДРЕСА_2 не є належним та безспірним доказом, оскільки у схемі відсутні відомості про кадастрову зйомку, про поворотні точки, відомості про те коли і ким саме вона виконана, відсутні відомості про наявність ліцензії у виконавця схеми на виготовлення технічної документації із землеустрою.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснила, що спеціалістом ПП «Геопроект» не використовувалась технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_3 та технічний паспорт на житловий будинок з планом земельної ділянки на належне їй домоволодіння. Схема була складена з її слів про те, де повинна проходити межа між суміжними земельними ділянками. Пояснила, що приватизація земельної ділянки відповідачкою унеможливить приватизацію нею земельної ділянки саме в розмірі 0,1200 га.

Як свідчить рішення Гайворонської міської ради від 28 квітня 2016 року № 112 про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою, їй надано такий дозвіл щодо орієнтовної земельної ділянки площею 0,1200 га. Технічний паспорт на житловий будинок ОСОБА_2, свідчить, що фактично площа земельної ділянки станом на 1990 рік становила 1130,80 кв.м..

ОСОБА_3 внаслідок купівлі-продажу житлового будинку отримала у користування 0,1000 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування земельної ділянки і в подальшому приватизувала цю земельну ділянку площею 0, 1000 га.

Судом першої інстанції роз'яснювалось право позивача заявити клопотання про призначення у справі земельно-технічної експертизи. Саме на позивача покладається обов'язок довести підстави позову, проте позивач цим правом не скористалась. Не заявлялось таке клопотання і в суді апеляційної інстанції.

Відтак, правильним є висновок суду про відмову в позові за недоведеністю факту порушення земельних прав позивача та відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення Гайворонської міської ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,100 га та про скасування державної реєстрації належної їй земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги та доповнень до неї, не спростовують висновків суду.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст. ст.375, 382,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено - 12 січня 2018 року.

Головуюча суддя підпис Л.В.Суровицька

Судді підписи С.А.Кіселик

О.І.Чельник