Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1293/18
Провадження № 2/191/403/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02.10.2018
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Гречко Ю.В.
при секретарі Борисовій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмереженою відповідальністю «Альфакоммерсгруп» про застосування наслідків неукладеного правочину,-
Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмереженою відповідальністю «Альфакоммерсгруп» про застосування наслідків неукладеного правочину, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 07 лютого 2018 року я уклав попередній договір № 0362 з ТОВ «Альфакоммерсгруп» в приміщенні офісу в місті Павлоград Дніпропетровської області про намір укласти Основний договір на придбання автомобіля «Renault» моделі Kadjar, 2015 року випуску за ціною 675000,00 грн.
Тільки після предявлення цієї квитанції про сплату працівник ТОВ уклав між ним та ТОВ попередній договір № 0362.
Але, ознайомившись зі змістом договору, він дізнався про те, що цей договір суперечить нормам цивільного законодавства та законодавству про права споживачів.
Так, у п. 1.5 цього договору зазначено, що кінцевим терміном укладання Основного договору визначена дата 31 грудня 2019 року.
З цього випливає, що продавець має право протягом майже двох років нічого не робити і користуватися при цьому його грошима без процентів та без урахування інфляційних явищ. При цьому, ніякого товару він не отримує, а 31 грудня 2019 року він дізнається про те, що цей попередній договір втрачає силу.
Така умова договору не влаштовує його, він в усній бесіді дізнався, що через два-три тижня він отримає автомобіль, а чекати два роки не входило у його плани.
Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця.
Крім того, вимога про сплату авансу до укладення договору слід розглядати як агресивною підприємницькою діяльністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.
Фактично, якщо споживач попередньо не сплатить авансу, то продавець не укладає зі споживачем попереднього договору, тобто, не надасть послугу. Такі дії продавця вважаються докучанням з елементами примусу.
Згідно вимогам ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Таким чином, попередній договір № 0362 від 07 лютого 2018 року законом визнається нікчемним ( ч. 2 ст. 215 ЦК України). В цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови пропредмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнута згода.
Крім того, відповідно до вимог ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами в попередньому договорі, якщо такій порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений поза торгівельними або офісними приміщеннями - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому, ніж торгівельні або офісні приміщення продавця.
Зі спірного попереднього договору вбачається, що продавцем є ТОВ «Альфакоммерсгруп», який має юридичну адресу: м. Харків, бул. Грицевця, 3-А.
Крім того, згідно витягу з ЄДРПОУ місцезнаходження ТОВ «Альфакоммерсгруп» - м. Харків, бул Грицевця, 3-А.
Він укладав попередній договір № 0362 в іншому місці, ніж офісне приміщення відповідача, а саме: м. Павлоград, вул. Дніпровська, 15/6, тобто, поза офісним приміщення продавця.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації про дукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків. Такий документ повинен містити інформацію про: права та обовязки сторін договору.
Спірний договір не містить навіть розділу «Права та обовязки сторін» і не передбачає ніякого обовязку продавця повернути гроші у разі невиконання ним свого обовязку - придбати у третіх осіб для його відчуження покупцеві, тобто не містить ніякої відповідальності продавця у разі невиконання чи неналежного виконання своїх обовязків за попереднім договором.
Іншими словами, покупець, отримавши від нього значні гроші, може не повертати їх і нічого при цьому не робити.
Оскільки законом передбачено, що включення в договір, укладений поза офісними приміщенням умови про права та обовязки сторін є необхідним для договорів даного виду, то спірний договір відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України визнається таким, що не був укладений.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Тому, не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (дoговору), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року підкреслив, що встановивши, що договір є неукладеним, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.
Згідно вимогам ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Таким чином, попередній договір № 0362 від 07 лютого 2018 року законом визнається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК України). В цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За даними Держкомстату України індекс інфляції в Україні у лютому 2018 року складав 100,9%.
З часу невиконання боржником свого обовязку повернути безпідставно набуте майно станом на 03 квітня 2018 року минуло 55 днів.
08 лютого 2018 року, тобто, наступного дня та протягом чотирнадцяти днів з часу отримання ним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, він звернувся до відповідача з письмовою заявою про повернення сплачених ним грошових коштів за нікчемним договором, але у березні 2018 року отримав відповідь від 02 березня 2018 року, № 57 про відмову у поверненні коштів у звязку з тим, що він, нібито, вже здійснює дії, спрямовані на підбір та подальшу купівлю транспортного засобу (якого транспортного засобу, з якою метою та які саме дії здійснюються відповідачем - не зазначено).
Позивач у відкрите судове засідання не зявився, але до його початку надав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у відкрите судове засідання не зявився по невідомим суду причинам.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
07 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АЛЬФАКОММЕРСГРУП» укладено попередній договір № 0362 купівлі-продажу транспортного засобу згідно якого продавець зобовязується придбати у третіх осіб транспортний засіб для його відчуження покупцеві за основним договором марки Renault, модель Kadjar, рік випуску 2015, інші характеристики: 1.5МТ Le Kozak 4*4, былий+зимова гума. Сторони зобовязались укласти основний договір 14 лютого 2018 року за умови повного виконання п.2.1 цього договору Згідно договору останній укладений в м.Харків 07 лютого 2018 року.
Положеннями пунктів 1.3-1.5 Попереднього договору передбачено, що основний договір повинен укладатися шляхом пропозиції однієї сторони укласти Основний договір і прийняття пропозиції другою стороною.
Пропозицію укласти основний договір може зробити кожна із сторін такого договору.
Пропозиція укласти Основний договір має містити істотні умови Основного договору, включаючи умови, обумовлені цим договором.
Сторони зобовязувались укласти Основний договір 14 лютого 2018 року за умови повного виконання п.2.1 Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що Основний договір буде укладено на пятий день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення Основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення Основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року.
Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, мала б бути зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором.
Згідно із ч.ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦП України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Відповідно до ст.546, 570, 635 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 19, 41, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмереженою відповідальністю «Альфакоммерсгруп» про застосування наслідків неукладеного правочину - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: ОСОБА_2