Єдиний унікальний номер судової справи: 225/3109/18
Номер провадження: 2/225/851/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 жовтня 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Ткач Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на в'їзд та виїзд дітей на територію України без згоди батька з району проведення Операції Об'єднаних Сил на/з неконтрольованої території України,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та тимчасово непідконтрольну територію України в м.Донецьк Донецької області до досягнення дітьми віку 16 років без годи та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В подальшому позивач позовні вимоги уточнила, просила надати дозвіл на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію/з території населеного пункту України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію розмежування (територія проведення ООС/АТО), до/з м.Донецьк, неповнолітним дітям ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1 строком на один рік.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 з 24.06.2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від шлюбу народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Пролетарського районного суду м.Донецька шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, про що отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.12.2008. Після розірвання шлюбу стали проживати однією сім`єю, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_4, в свідоцтві про народження якої батьком записаний відповідач.

В травні 2014 з відповідачем сімейні відносини були припинені. ОСОБА_2 проживає окремо у батьків, вона самостійно виховує та матеріально утримує дітей у м.Донецьк. Відповідач не спілкується з дітьми, участі у їх житті не приймає. В м. Волноваха залишилася проживати її мати, бабуся дітей, яка з осені 2014 року не бачила онука, а онуку взагалі, оскільки почалася АТО і привозити дітей до неї стало небезпечно. На даний час приїхати до м.Донецьк не може через поганий стан здоров'я, вона є особою з інвалідністю 3 групи, має хворобу печінки.

Позивач планує здійснювати багаторазові, тимчасові виїзди та в'їзди на територію України з неповнолітніми дітьми. Відповідач зараз проживає у м.Моспине Пролетарського району м.Донецька, позивач неодноразово намагалася переконати його оформити у м.Волноваха нотаріальний дозвіл на в'їзд/виїзд дітей для забезпечення їх інтересів, але він не бажає цього робити. Тому позивач ставить питання про надання дозволу на в'їзд/виїзд дітей на/з тимчасово неконтрольованої території України без нотаріальної згоди батька.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував.

Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Пролетарського районного суду м.Донецька, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 10.12.2008.

Під час шлюбу та спільного проживання після його розірвання у сторін народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком яких є відповідач по справі, що підтверджено свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 від 13.10.2006 та серії НОМЕР_4.

Після припинення стосунків між сторонами по справі, діти залишилися проживати разом з позивачем ОСОБА_1 у м.Донецьк та знаходяться на її утриманні і вихованні. Так як у м.Волноваха знаходиться хвора мати позивача, вона планує здійснювати багаторазові, тимчасові виїзди та в'їзди на територію України з неповнолітніми дітьми та відвідувати матір, оскільки вважає, що спілкування дітей з нею матиме позитивний вплив на їх виховання та розвиток. Відповідач зараз проживає у м.Моспине Пролетарського району м.Донецька, позивач неодноразово намагалася переконати його оформити у м.Волноваха нотаріальний дозвіл на виїзд дітей для забезпечення їх інтересів, але він не бажає цього робити. Тому отримати від нього дозвіл на в'їзд та виїзд дитини на територію м.Донецьк, позивач не має можливості.

У зв'язку з цим суд зазначає наступне.

Згідно із ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно з приписами ч.ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724) "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України",

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 року №724), передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Поряд з цим, відповідно до п. 3 Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367 визначено, що в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27 січня 1995 р. № 57.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 5.1.1. Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, якими, зокрема п.п. 2 п. 4, передбачено, що підставою для виїзду з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, є рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду дітей через лінію зіткнення, а лише встановлено певний порядок їх в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на в'їзд та виїзд дітей на неконтрольовану територію області в район проведення Операції Об'єднаних Сил (АТО), а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд дітей на неконтрольовану територію області в район проведення ООС (АТО) та виїзд з неї для тимчасового перебування, враховуючи, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання та захист своєї дитини (ст.ст. 151, 154 Сімейного Кодексу України), суд доходить висновку про доцільність задоволення позовних вимог в наданні дозволу на тимчасовий виїзд /в'їзд на територію м.Донецьк, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, у супроводі матері ОСОБА_1 строком на 1 рік.

Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» Конвенцією про права дитини, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 141, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Надати дозвіл на тимчасовий в'їзд/виїзд на територію/з території населеного пункту України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, через лінію розмежування (територія проведення Операції Об'єднаних Сил (Антитерористичної операції)), до/з м.Донецьк, неповнолітнім дітям ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Волноваха Донецької області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 з моменту набрання рішенням суду законної сили строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Волноваха Донецької області, громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 суму судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 00 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: