Справа № 274/3211/18
Провадження № 2/0274/1927/18
Рішення

Іменем України

17.10.2018 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі : головуючого - судді Вдовиченко Т.М., при секретарі Рудич М.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини, -

В с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом згідно якого просить суд шлюб, зареєстрований 28.07.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1264 між нею та відповідачем, розірвати; збільшити розмір стягнених аліментів з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, на утримання доньок : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 350 грн. до 1200 грн.,на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше , ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з відповідача на її користь витрати, пов"язані із зверненням до суду.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось в зв"язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, ведення спільного господарства, вирішення матеріально побутових проблем. Зазначає, що не бажає примирення, впевнена , що сімейні та шлюбні стосунки з відповідачем налагодити неможливо, тому просить шлюб розірвати.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.12.2014 року з відповідача на її користь , на утримання дітей, стягнуто аліменти в розмірі по 350 грн., щомісячно, на кожну дитину окремо, і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка зазначила, що на даний час змінено розмір і порядок стягнення аліментів на дітей відповідного віку, розмір аліментів повинен бути не меншим за 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в добровільному порядку не згоден сплачувати аліменти в більшому розмірі, тому вона вимушена була звернутися до суду за захистом прав дітей на належне матеріальне утримання.

В підготовче судове засідання сторони не з»явилися, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач не заперечив проти розірвання шлюбу та збільшення розміру аліментів, у розмірі, вказаному позивачкою.

Заяви сторін долучено до матеріалів справи.

Суд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У з"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до свідоцтва про шлюб , 28.07.2005 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві , про що зроблено актовий запис за № 1264 ( а.с.4).

Відповідач по справі є батьком малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 6-7).

Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на користь ОСОБА_1 на дітей: ОСОБА_3, 12.12.2005 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 350 гривень, на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову - 24.10.2014 року і досягнення дітьми повноліття ( а.с. 10).

Зі змісту позову вбачається, що сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, шлюб існує формально.

Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Згідно зі ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка , і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім"ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу , суд виходить із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово " сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім"ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред"явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, зважаючи на те, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам , а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню.

Як передбачено ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище дитини, стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки , сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно Закону України " Про державний бюджет України на 2018 рік" зріс розмір прожиткового мінімуму , а саме для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня він становить 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., а з 1 грудня - 2027 грн. ; прожитковий мінімуму для дітей до 6 років становить з 1 січня -1492 грн., з 1 липня - 1559 грн., з 1 грудня - 1626 грн.

За таких обставин, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дітей, визнання позовних вимог відповідачем щодо розміру аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині збільшення розміру стягнуваних аліментів слід задовольнити повністю та стягувати з відповідача на користь позивачки, на утримання дітей - доньок : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти в розмірі по 1200,00 горн., щомісячно, на кожну дитину окремо.

Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід враховувати , що згідно ро"ясень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 " Про застосування судами окремих норам Сімейного кодексу України при розгляді спав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" , у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Водночас, не підлягає до задоволення вимога позивачки про стягнення на її користь з відповідача витрата, що їх, як вказує, вона понесла на правову допомогу в сумі 1000 гривень, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрата, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрата, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною першою - другою статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрата: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина третя - четверта статті 137 ЦПК України).

В свою чергу, позивачем надано докази, яких, суд вважає, не достатньо для підтвердження факту понесення заявником витрат на правову допомогу, зокрема і в заявленому розмірі - позивачкою до матеріалів справи долучено копію витягу Договору про надання адвокатських послуг від 15.06.2018 року, яка не засвідчена належним чином, та квитанцію до прибуткового касового ордера № 12 від 18.06.2018 року ( а.с. 11-12).

Слід зазначити, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони позивачкою суду надано не було.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача покладаються судові витрати, які стягуються на користь держави відповідно до вимог Закону України " Про судовий збір".

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12,13,81, 141,247, 259, 263-265,268,272,280 -283, 354 ЦПК України, ст. ст. 181,182,192 Сімейного кодексу України, суд , -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 28.07.2005 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, актовий запис № 1264 , розірвати.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.12.2014 року та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на користь ОСОБА_1 на дітей : ОСОБА_3, 12.12.2005 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі по 120 гривень, щомісячно, на кожну дитину окремо, і досягнення дітьми повноліття.

Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист № 274/5893/14-ц виданий в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини відкликати, та після закінчення його виконання станом на день набрання законної сили рішенням суду, повернути до суду, що його видав.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1409 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко