Справа № 145/866/17
Провадження № 22-ц/772/1655/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 рокуСправа № 145/866/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №145/866/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Любові Антонівни, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Кіосак Н.О.,

встановив:

В червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А., який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла його баба ОСОБА_8 в смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом були діти померлої - ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (чинного на момент відкриття спадщини) спадщину прийняла шляхом вступу в управління спадковим майном дочка померлої та мати позивача - ОСОБА_10, оскільки з 1982 року і до дня смерті ОСОБА_8 постійно проживала разом із спадкодавицею за однією адресою в АДРЕСА_2, здійснювала за нею догляд. Доказом вступу в управління спадковим майном ОСОБА_8 є те, що протягом шести місяців з дня смерті останньої, ОСОБА_10 розпорядилася її особистими речами, мала на руках правовстановлюючий документ на будинок в АДРЕСА_1, в якому робила поточний ремонт. Проте за життя ОСОБА_10 не оформила своє право на спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 померла. Спадкоємцями першої черги є діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_3

Він прийняв спадщину після смерті своє матері ОСОБА_10, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований за однією адресою з матір'ю, по АДРЕСА_2, а також в установленому порядку подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Таким чином йому як спадкоємцю першої черги за законом після смерті ОСОБА_10, належить спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1, яке фактично прийняла в спадщину його мати. Оскільки спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття і закон не обмежує строків на отримання свідоцтва про право на спадщину, в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину він не отримував.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року у цивільній справі №128/1696/15-ц було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до нього про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року у справі № 145/1611/16-ц було задоволено позов ОСОБА_5 до Селищенської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1.

28 лютого 2017 року приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко О.А. посвідчено договір дарування №126, згідно з яким ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 спірний будинок.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 листопада 2016 року було скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю відмовлено.

Маючи намір оформити своє право спадщини на будинок, позивач звернувся до нотаріальної контори, проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_4

Таким чином, будинковолодіння АДРЕСА_1 вибуло з його володіння поза його волею, а тому відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України він має право витребувати його незалежно від заперечень добросовісного набувача.

З цих підстав просив встановити факт, що ОСОБА_10 фактично прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_10 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1.

Витребувати з чужого володіння ОСОБА_4 спірний житловий будинок.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року до участі в справі залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як співвідповідачів.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_10 фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_8.

Визнано за ОСОБА_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9, яка фактично прийняла спадщину після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 своєї матері ОСОБА_8 на:

житловий будинок, з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що складається згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» від 01 вересня 2016 року з наступних будівель: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а»; ганку; ганку; сараю під літерою «Б»; погребу з шиєю під літерою «Г»; хвіртки № 1; воріт № 2; огорожі №3.

Витребувано з чужого володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що складається згідно технічного паспорту, виготовленого КП «ВООБТІ» від 01 вересня 2016 року з наступних будівель: житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а»; ганку; ганку; сараю під літерою «Б»; погребу з шиєю під літерою «Г»; хвіртки № 1; воріт № 2; огорожі № 3.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34068376 від 28.02.2017 12:35:42, приватний нотаріус Максименко Л.А., Тиврівський районний нотаріальний округ, Вінницька область, а саме, скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підстава виникнення: договір дарування, серія та номер: 126, виданий 28 лютого 2017 року, видавник: приватний нотаріус Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А.

Вирішено питання про розподіл судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначали, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у зупиненні провадження у справі до розгляду Верховним Судом касаційної скарги на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, оскільки від результатів розгляду цієї скарги залежить вирішення справи за позовом ОСОБА_3 Взяті до уваги судом першої інстанції докази на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_10 з ОСОБА_8 є сумнівними, оскільки посвідчені Стрижавською селищною радою або зібрані шляхом допиту свідків, які мешкають в с. Стрижавка, тобто за постійним місцем проживання позивача. Свідоцтво ж про смерть ОСОБА_8 лише підтверджує факт проживання останньої з дочкою ОСОБА_10 один день, а не починаючи з 1988 року до дня смерті спадкодавиці. Також пояснення свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 спростовують обставини в частині вступу ОСОБА_10 протягом шести місяців після смерті ОСОБА_8 в управління спадковим майном шляхом проведення ремонту, а також не підтверджено належними доказами, що ОСОБА_10 розпорядилася особистими речами баби та отримала свідоцтво про права власності на будинок саме в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

03 серпня 2018 року від ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_15 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили суд залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. У відзиві з посиланням на доводи, аналогічним доводам позовної заяви, зазначили, що судом першої інстанції було надано належну оцінку зібраним у справі доказам та постановлено законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_16 усно заявила клопотання про вирішення справи шляхом досягнення мирної домовленості, за умовами якої ОСОБА_3 та ОСОБА_5 будуть власниками спірного будинковолодіння по ? частки кожен.

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_6 заперечили проти закінчення розгляду справи шляхом досягнення мирної угоди на умовах, запропонованих представником ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_5 та її представник - адвокат ОСОБА_16 вимоги апеляційної скарги підтримали, з підстав, зазначених в ній, просили скаргу задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_15 проти апеляційної скарги заперечили, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_6 проти вимог апеляційної скарги заперечила, просила апеляційний суд залишити скаргу без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 в смт. Стрижавка Вінницького району померла ОСОБА_8 (т.1 а.с.8).

На час смерті вона була зареєстрована в с. Селище, що стверджується випискою з погосподарської книги Селищенської сільської ради за 1991-1995 роки від 26 серпня 2016 року (т.1 а.с.113).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок в АДРЕСА_1, який належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 08 вересня 1989 року, виданого виконкомом Селищенської сільської ради на підставі рішення Тиврівського районної Ради народних депутатів №143 від 21 липня 1988 року, зареєстрований в БТІ 08 вересня 1989 року (т.1 а.с.14).

Згідно технічного паспорта КП «ВООБТІ» від 01 вересня 2016 року житловий будинок, з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 складається з житлового будинку під літерою «А», прибудови під літерою «а»; ганку; ганку; сараю під літерою «Б»; погребу з шиєю під літерою «Г»; хвіртки № 1; воріт № 2; огорожі №3.Його вартість 66654 грн. (т.1 а.с. 17-19).

За життя своїм майном ОСОБА_8 не розпорядилась. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 31 серпня 2017 року № 48934514 заповіт від її імені в Спадковому реєстрі не зареєстровано (т.1а.с. 175).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_8 не зареєстрована, що стверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 31.08.2017 року (т.1а.с. 173).

Спадкоємцями ОСОБА_8 за законом першої черги була її дочка ОСОБА_10 та син ОСОБА_9

Факт, родинних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 стверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_10 (т.1 а.с.11) та свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с.12).

Згідно з ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який поширюється на відносини, які виникли на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не

змінено заповітом.

Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 561 ЦК УРСР (1963 року) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до чинної на той час п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5 доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих

відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до Акту від 14 березня 2018 року, складеного за участю ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21, ОСОБА_10 в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_8 зробила поточний ремонт в спадковому будинку АДРЕСА_1, пофарбувала вікна, двері, побілила хату, розпорядилась особистими речами матері (т.1 а.с. 37) .

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 допитаних в судовому засіданні судом першої інстанції, ОСОБА_8 приблизно за три роки до смерті проживала із своєю дочкою ОСОБА_10 в смт Стрижавка, яка здійснювала догляд за нею. Періодично ОСОБА_8 лікувалася у Вінницькій лікарні ім. Ющенка. В період після смерті ОСОБА_8 в 1991 року одна ОСОБА_10 доглядала за вказаним будинком. До 6-ти місяців з дня смерті ОСОБА_8 вона проводила ремонтні роботи в будинку, фарбувала вікна, білила стіни в середині та зовні будинку.

Згідно з наданими стороною позивача актів від 07 вересня 2017 року, 08 вересня 2017 року ОСОБА_8 проживала в АДРЕСА_2, без реєстрації з 1988 року до моменту смерті. Її доглядала та поховала ОСОБА_10 (т.1 а.с. 197, 198).

Відповідно до довідки виконкому Стрижавської селищної ради від 27 квітня 2017 року №1258, Акту від 10 травня 2017 року на час смерті ОСОБА_8 проживала разом ОСОБА_10 в АДРЕСА_2, без реєстрації, ОСОБА_8 захоронена в смт. Стрижавка (т.1 а.с. 34, 36).

Вказаними доказами підтверджуються обставини, що ОСОБА_10 після смерті матері ОСОБА_8, в порядку, встановленому ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) прийняла спадщину шляхом вступу в управління майном, вживала заходи щодо його збереження.

Знаходження ОСОБА_8 відповідно до повідомлення КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. Ющенка» від 21 квітня 2017 року за №1392 на стаціонарному лікуванні в цьому закладі охорони здоров'я в період з 21 лютого 1990 року по 30 жовтня 1991 року не спростовують обставин вступу ОСОБА_10 в управління спадковим майном ОСОБА_8 після відкриття спадщини в шестимісячний строк.

Відповідні докази родинних відносин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутні.

Згідно з актом від 19 квітня 2017 року, наданого ОСОБА_5, ОСОБА_25 - двоюрідний брат ОСОБА_9, вказав, що той проживав зі своєю матір'ю ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 з 1987 року по день своєї смерті; жителька с. Селище - ОСОБА_26 вказала, що з 1990 року вона проживає в с. Селище і засвідчує, що ОСОБА_9 проживав з матір'ю в АДРЕСА_1, до своєї смерті (т.1 а.с. 111).

Допитаний в ході судового засідання як свідок ОСОБА_13, житель АДРЕСА_3, показав, що на час смерті ОСОБА_8 проживала в дочки ОСОБА_10 в смт. Стрижавка. На час її смерті ОСОБА_9 проживав в с. Селище. Це йому відомо, оскільки починаючи з 1992 року він його відвідував. Жив він один. Починаючи з 2000 року ОСОБА_9 в господарстві, в городі допомагала ОСОБА_5 Вона займала одну із частин будинку, а в іншій частині проживав ОСОБА_9 ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_8 ніяких ремонтів в будинку не робила. Він її жодного разу не бачив після смерті ОСОБА_8

ОСОБА_13 в своїх показаннях не вказано, з якого саме періоду часу ОСОБА_9 став проживати з в АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до довідки виконкому Селищенської сільської ради від 14 серпня 2014 року №837 ОСОБА_9 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1, з 1998 року та день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10. Осіб, які проживали та були зареєстровані разом з ОСОБА_9 на день смерті не було (т.1а.с. 195).

На час смерті ОСОБА_8 ОСОБА_9 з 07 грудня 1985 року по 04 лютого 1992 року був зареєстрований в АДРЕСА_2. (т.1 а.с. 20-25). Тоді як ОСОБА_8 була зареєстрована в с. Селище (т.1 а.с.113). ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 в с. Селище Тиврівського району, що стверджується свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.10).

На момент смерті він проживав в АДРЕСА_1, одиноко, що стверджується актом від 08 вересня 2017 року (т.1а.с.196).

Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_9 не залишав, що стверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 31.08.2017 року (а.с. 177 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_9 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 та прийняв спадщину.

Зібрані докази у своїй сукупності та взаємозв'язку дають підстави вважати їх достовірними та достатніми для висновку, що ОСОБА_10 - єдина спадкоємиця за законом ОСОБА_8, яка прийняла спадщину після її смерті.

Достовірність цих доказів відповідачем ОСОБА_5 не спростовано.

Згідно з ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_10 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть (т.1а.с.9).

На момент смерті ОСОБА_10 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2.

На час її смерті з нею були зареєстровані також ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_18 (т.1 а.с. 20-25).

Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, що успадкований нею після смерті матері ОСОБА_8

За життя своїм майном ОСОБА_10 не розпорядилась. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 17 серпня 2017 року заповіт від її імені не зареєстровано (т.1 а.с. 145).

ОСОБА_3 - син ОСОБА_10, що стверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 13 т.1), ОСОБА_18 - її чоловік, (т.1 а.с. 12), тобто спадкоємці за законом першої черги ( ст. 1261 ЦК України ).

Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України ОСОБА_3 єдиний прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10, подавши у встановлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, чоловік померлої - ОСОБА_18 подав заяву про відмову від спадщини на користь сина - ОСОБА_3; ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з будь-якими заявами не звертались, що стверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори від 17.08.2017 року №1767/01-16 (т.1 а.с.146).

Тобто, ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_18 спадщину після смерті ОСОБА_10 не прийняли.

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 17 серпня 2017 року Вінницькою районною державною нотаріальною конторою зареєстрована 29 травня 2007 року спадкова справа після смерті ОСОБА_10 за №42504611 (т.1 а.с. 144).

Таким чином, ОСОБА_3 в установленому законом порядку прийняв спадщину після свої матері - ОСОБА_10, подавши заяву про прийняття спадщини в установленому законом порядку, а також з підстав, передбачених ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 лютого 2016 року (справа №128/1659/15-ц) було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 Рішення набрало законної сили (т.1 а.с. 25-27).

Рішенням Тиврівського районного суду від 02 листопада 2016 року (справа № 145/1611/16-ц) за ОСОБА_5 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, за набувальною давністю (т.1 а.с. 28-29).

На підставі даного рішення Тиврівського районного суду від 28 лютого 2017 року вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 Договір 28 лютого 2017 року посвідчено Максименко Л.А., приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №126 (т.1а.с. 152-153).

Згідно вказаного договору дарування від 28 лютого 2017 року за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 квітня 2017 року (т.1а.с. 33).

Проте, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2017 року рішення Тиврівського районного суду від 02 листопада 2016 року було скасовано, в задоволенні позову було відмовлено, мотивуючи тим, що розгляд справи здійснено за участю неналежного відповідача Селищенської сільської ради, оскільки ОСОБА_10 в силу ст. 549 ЦК УРСР 1963 року прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_8, фактично вступивши в управління спадковим майном, а ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10; крім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів на обґрунтування позову (т.1а.с.30-31).

Суд першої інстанції належним ичном обгрунтував відмову у зупиненні провадження у справі до перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки з огляду на положення чинної на час проголошення рішення ст. 319 ЦПК України, дане рішення набрало законної сили з моменту проголошення і його оскарження в касаційному порядку не перешкоджає розгляду справи.

Постановою Каблучко Ю.В., державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 17 травня 2017 року № 923/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даний будинок на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Максименко Л.А., приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу 28 лютого 2017 року за реєстровим №126 (т.1 а.с. 38) .

Таким чином, вказаний будинок вибув з володіння ОСОБА_3 поза його волею, внаслідок чого останній не може оформити своє право власності на належне йому в порядку спадкування майно.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 постанови від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про хист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Постановою ВСУ від 17.12.2014 року по справі № 6-140цс14 передбачено, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 2 вересня 2015 року у справі 6-1168цс15 відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Враховуючи викладене, оскільки волі позивача на передачу права власності на спірний будинок ОСОБА_4 не було, дане право нею набуто безвідплатно, позивач - спадкоємець даного майна, його вимоги про витребування спірного майна у ОСОБА_4 та скасування її права власності на нього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, до яких суд дійшов на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, належної оцінки наявних у справі доказів.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом пп. «в» п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови апеляційного суду повинно бути зазначено розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Інтереси позивача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції представляла адвокат ОСОБА_15 Сума оплати роботи адвоката визначена за згодою сторін в договорі про надання правової допомоги по цивільній справі від 03 серпня 2018 року, в розмірі 2000 грн., які ОСОБА_3 сплатив відповідно до квитанції №183 11 вересня 2018 року. Також адвокатом додано акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому наведений детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правової допомоги.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишена без задоволення, відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України, витрати в сумі 2000 грн. на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню із апелянтів на користь позивача в рівних частках.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) понесені ним судові витрати на правничу допомогу адвоката в апеляційному суді в сумі 2000 (дві тисячі) гривень в рівних частках.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2018 року.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: