Справа № 128/1106/18
03 вересня 2018 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Ганкіної І.А.,
за участі секретаря Жигарової Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СтарКом-Агро», третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його баба ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті він 19 червня 2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 3,1812 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована на території Широкогребельської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 24 листопада 2004 року.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 з ТОВ «СтарКом-Агро» 20.12.2016 року було укладено договір оренди землі номер ЗГ-102-16. Комунальне підприємство «Архітектурне планувально-проектне бюро» 27.12.2016 року зареєструвало на 7 років право оренди на користь ТОВ «СтарКом-Агро».
Оскільки договорів оренди в 2016 році власником вказаної земельної ділянки (яка на той час померла) підписано не було, позивач вважає, що реєстрація права оренди на такій підставі порушує його право власності на земельну ділянку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з'явились, однак, попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Третя особа - ОСОБА_2 також попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача ТОВ «СтарКом-Агро» в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяв про розгляд справи без участі представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 з ТОВ «СтарКом-Агро» 20 грудня 2016 року було укладено договір оренди землі номер ЗГ-102-16. Комунальне підприємство «Архітектурне планувально-проектне бюро» 27 грудня 2016 року зареєструвало на 7 років право оренди на користь ТОВ «СтарКом-Агро» (а.с. 11, 12).
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Таким чином, ТОВ «СтарКом-Агро» повинен був надати суду документ на підставі якого він володіє належною позивачу земельною ділянкою. Однак, такого документу відповідач суду не надав через його відсутність.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Частинами 1,5 ст. 6, ст. 13, ст. 14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.
На думку суду, наявність лише запису про державну реєстрацію про право на оренду землі за відсутності правовстановлюючого документа, а саме, підписаного орендодавцем письмового договору про оренду землі в якому він би виявив своє волевиявлення, не дає відповідачеві у справі жодних прав на використання належної позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки. Такого волевиявлення орендодавця щодо передачі земельної ділянки в оренду відповідачу судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Таким чином жодні зобов'язання за даним договором у сторін не могли виникнути.
Крім того, судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки серія та номер: ЗГ-102-16 від 20 грудня 2016 року був укладений відповідачем з ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто даний договір ТОВ «СтарКом-Агро» уклало з мертвим власником земельної ділянки, а тому слід дійти висновку про те, що спірний договір є недійсним з моменту його укладення.
Аналізуючи вищезазначене, судом встановлено, що відповідач використовує належну позивачу земельну ділянку без будь-яких на те правових підстав, в зв'язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Також, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені та понесені позивачем судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ І.А.Ганкіна