АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2018 року

м. Рівне

Справа № 2-587/11

Провадження № 22-ц/787/1386/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

заявник : ОСОБА_1

стягувач : ОСОБА_2,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 на ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2018року, постановленої в складі судді Комзюк А.Ф., повний текст виготовлено 23 червня 2018 року, у справі №2-587/11,

в с т а н о в и в :

10 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2014 року у справі цивільного судочинства №2-587/2011 вирішено витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 ангару, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

На підставі вищевказаного судового рішення Рокитнівським районним судом Рівненської області було видано виконавчий лист, у якому було зазначено, що рішення набрало законної сили 29 серпня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 червня 2015 року у справі цивільного судочинства №2-587/2011 рішення Рокитнівського суду Рівненської області від 26 березня 2014 року в частині позовних вимог про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 приміщення ангару відхилено та видано виконавчий лист.

Просив суд визнати виконавчий лист виданий на підставі рішення Рокитнівськог районного суду від 26 березня 2014 року по справі №№2-587/11 про зобовязання таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № №2-587/2011.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що зазначені заявником обставини не є обставинами, передбаченими ч.2 ст.432 ЦПК України для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду представник заявника адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування обставин справи, просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подану ним заяву.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно п.8 ч.1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Рівненської області.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Убачається, що рішенням Рокитнівського районного суду від 26 березня 2014 року у цивільній справі №2-587/2011 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні майном, зобов`язання утриматись від певних дій та захист права власності, задоволено. Визнано право власності ОСОБА_2 на приміщення ангару розташованого АДРЕСА_1. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 ангар, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні приміщенням ангару, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, а саме: звільнити зазначене приміщення і забезпечити вільний доступ до нього.

На підставі рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26.03.2014 р., 24 вересня 2014 року видано виконавчий лист.

Статтею першою ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Таким чином, передбачених ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 432 ЦПК України обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «ОСОБА_4 проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі не встановлено, передбачених діючим законодавством підстав для визнання виконавчого листа від 24 вересня 2014 року у справі № 2-587/11 таким, що не підлягає виконанню, оскільки він виданий судом правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства.

Покликання заявника на те, що при перегляді апеляційним судом рішення Рокитнівського районного суду від 26 березня 2014 року не було прийнято рішення суду апеляційної інстанції про залишення без змін цього рішення суду першої інстанції не може прийматися до уваги, оскільки судом встановлено, що при виготовленні повного тексту вказаної ухвали у другому абзаці резолютивної частини допущено описку яка підлягає виправленню в порядку вимог ст..269 ЦПК України. Дана обставина стверджується проголошеним у судовому засіданні вступної та резолютивної частини судового рішення яким зазначено , що рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 приміщення ангару залишено без змін.

Наведені автором апеляційної скарги порушення судом першої інстанції норми процесуального права, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки вони носять формальний характер і мають на меті штучне затягування виконання судового рішення.

На підставі пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, ст.ст. 18, 432 ЦПК України, керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України Апеляційний суд Рівненської області, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення

Ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23 червня 2018року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 12 вересня 2018 року.

Головуючий суддя :

Судді