Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 285/3253/16-ц

провадження № 61-25616св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 13 червня 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 уклали кредитний договір, у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за яким між банком та нею 13 червня 2007 року укладено договір поруки.

18 березня 2016 року банк пред'явив позов про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як поручителя, хоча договір поруки є припиненими, оскільки строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором змінено, а вимоги до неї як поручителя банк пред'явив за межами строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року у складі судді Помогаєва А. В. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано безпідставністю заявлених позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено, визнано припиненою поруку за договором поруки від 13 червня 2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права. Відповідно до умов договору поруки строк його дії закінчується після спливу п'яти років від дати виконання основного зобов'язання. Оскільки строк виконання основного зобов'язання змінено на квітень 2009 року, а з позовом до поручителя банк звернувся в березні 2016 року, то суд вважав поруку припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій 02 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним і необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Банк не направляв позичальнику повідомлення з вимогою про дострокове погашення всього кредиту із зазначенням відповідної дати його повернення. За відсутності ініціативи банку на зміну строку виконання зобов'язання внаслідок прострочення позичальником виконання умов кредитного договору, строк виконання зобов'язання за цим договором не змінюється, а тому порука припиняється 12 червня 2032 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 13 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 38 960 дол. США зі строком повернення по 12 червня 2027 року.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору 13 червня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання боржником зобов'язання за вказаним кредитним договором.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Апеляційний суд установив, що відповідно до п. 7.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 13 червня 2007 року по 12 червня 2027 року, а позичальник здійснює погашення заборгованості, сплачуючи щомісячний платіж в сумі 377,49 дол. США.

Договір поруки, укладений між позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» в забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором, набрав чинності з моменту його підписання 13 червня 2007 року і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (пункти 11, 12 договору поруки).

Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що у разі пропущення термінів оплати, передбачених в договорі (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі), на 120 календарних днів, позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості з кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Отже, умовами кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов'язання у зв'язку з настанням певних обставин.

Суд установив, що останній платіж, направлений на виконання умов укладеного договору, ОСОБА_5 здійснила 02 грудня 2008 року.

Кредитним договором визначено період сплати щомісячних платежів, а саме з 20 по 25 число кожного місяця.

Установивши, що позичальник не виконала обов'язки, передбачені пунктом 7.1 кредитного договору, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що відбулася зміна строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором з 12 червня 2027 року на 30 квітня 2009 року.

За таких обставин порука ОСОБА_4 за договором поруки припиняється після 29 квітня 2014 року.

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 червня 2007 року № ZRW1GK00003879 лише 26 березня 2016 року, тобто після спливу п'яти років з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_4 за договором поруки від 13 червня 2007 року.

Доводи касаційної скарги про те, що останній платіж позичальником здійснено 04 квітня 2014 року правового значення не мають, оскільки не спростовують висновку апеляційного суду про зміну строку виконання основного зобов'язання, яка відбулася на підставі пункту 7.1 кредитного договору.

Рішення апеляційного суду містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи апеляційним судом) щодо законності й обґрунтованості. Апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи апеляційним судом), правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» не спростовують висновку апеляційного суду та не дають підстав уважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права чи порушив норми процесуального права. Спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, умовами укладеного кредитного договору та положеннями законодавства.

В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат