Провадження № 2/200/3051/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«16» липня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову вказала, що 21 квітня 2014 року померла її тітка ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1. 16 жовтня 2014 року позивач подала заяву на прийняття спадщини приватному нотаріусу ДМНО ОСОБА_4 06 березня 2015 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що виписка із запису акту про народження від 20 грудня 1952 року № 175, яку позивач надала через те, що її свідоцтво про народження було втрачене, не може бути прийнята як доказ родинних відносин. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2015 року встановлено факт, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_5. Оскільки тітка не мала близьких родичів, позивач є єдиною спадкоємицею належній тітці квартири.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після її тітки ОСОБА_5, яка померла 21 квітня 2014 року.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Яковлева Д.О. від 17 липня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.

В подальшому, згідно автоматичного розподілу справ між суддями зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Женеску Е.В.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 06 січня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Судом витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 копію спадкової справи після померлої ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 24 травня 2016 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішення по справі № 200/7086/15-ц за заявою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у звязку з ново виявленими обставинами по цивільній справі № 200/7086/15 за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про встановлення факту родинних відносин. (а.с.108-109).

Ухвалою суду від 18 листопада 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с. 116).

За результатами вивчення матеріалів спадкової справи, позивачем 22 травня 2018 року в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача та подано уточнену позовну заяву.

Суд ухвалою, винесеною в судовому засіданні 22.05.2018 року, задовольнив вказане клопотання, прийняв уточнену позовну заяву та замінив відповідача у справі Бабушкінську районну у місті Дніпропетровську раду на належних відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

22 травня 2018 року позивач подала уточнену позовну заяву.

Відповідачі в судові засідання, призначені на 25.06.2018 року, 03.07.2018 року, 16.07.2018 року, не зявилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали.

Позивач подав заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

21 квітня 2014 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 85).

ОСОБА_5 до дня своєї смерті була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_2, на день смерті була зареєстрована одна, що підтверджується довідкою, виданою начальником ЖЕУ-3 Свистуновим (а.с. 86).

24 липня 2014 року до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_5 (а.с. 82).

18 вересня 2014 року до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, як спадкоємець, який не є членом сімї спадкодавця першого ступеня споріднення (а.с. 91), та повідомила, що вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю із ОСОБА_5, а також, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно свідоцтво про право власності на житло, знаходяться у неї (а.с. 98).

Також, 17 жовтня 2014 року до приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки ОСОБА_5 (а.с. 93). В якості доказу на підтвердження родинних відносин надала копію свідоцтва про укладення шлюбу, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6, копію виписки із запису акта про народження № 175 від 20.12.1952 року про народження ОСОБА_7 (а.с. 96, 97).

Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 06 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, в звязку з тим, що замість свідоцтва про народження, виданого органом реєстрації актів цивільного стану вона надала виписку із запису акту про народження від 20 грудня 1952 року № 175, видану завідуючим бюро ЗАГС Опочецького райвиконкому Псковської області, яка не може бути прийнята нотаріусом як доказ родинних відносин (а.с. 100).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2015 року у справі № 200/7086/15-ц встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, яка померла 21 квітня 2014 року, а саме те, що ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_5 (а.с. 7).

В подальшому ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2015 року скасоване, та заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду, оскільки судом першої інстанції не було перевірено коло осіб, заінтересованих у вирішенні даної справи та безпідставно розглянуто справу в порядку окремого провадження за наявності спору про право (а.с. 113-115).

Судом також оглянуто цивільну справу № 200/17804/14-ц за позовом ОСОБА_2, заінтересована особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю, та встановлено що ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року позовну заяву залишено без розгляду.

В судовому засіданні встановлено, що з метою підтвердження наявності родинних відносин із померлою ОСОБА_5, позивач надала наступні документи: копію свідоцтва І-ДО № 673972 про народження (повторне) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої вказані: ОСОБА_6 батько, ОСОБА_8 (мати).

Також позивачем надано копію свідоцтва про укладення шлюбу ІІІ-НО № 289587, з якого вбачається, що ОСОБА_7 21 липня 1979 року уклала шлюб з ОСОБА_9, та після укладення шлюбу прийняла прізвище ОСОБА_9.

З свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, вбачається, що її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_6, та враховуючи співпадіння прізвища та по-батькові батька позивачки та померлої ОСОБА_5, а також ту обставину, що батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є одні і ті ж особи: ОСОБА_10 та ОСОБА_11, - суд приходить до висновку, що позивачкою доведено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були рідними братом та сестрою, а отже позивачка є рідною племінницею ОСОБА_5

ОСОБА_6 помер 18 лютого 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 96, зворот).

Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно з ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є племінницею ОСОБА_5. ОСОБА_6 - батько позивача та брат ОСОБА_5 - помер до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, таким чином, позивач набув право на ту частку спадщини, яка б належала ОСОБА_6, якби він був живим на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.п.14.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За нормами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України: права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав, нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4)виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11)заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту.

Таким чином, в зв'язку з тим, що оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку позивач не має можливості, його права підлягають судовому захисту.

Суд також звертає увагу, що згідно спадкової справи, нікому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 досі не видано.

Тому суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту права, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати заОСОБА_1 право власності на квартиру № 46, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, буд.77-а, корп.2 в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті тітки ОСОБА_5, яка померла 21 квітня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3654 грн., тобто по 1827 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску