Справа № 311/2019/18
Провадження № 2/311/824/2018
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2018 року м. Василівка
Василівський районний суд Запорізької області у складі:
Головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,
при секретарі: Осінцевій Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про стягнення безпідставно набутих коштів, -
В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 повторно (13.07.2018 року, 07.08.2018 року, 17.09.2018 року, 05.10.2018 року) не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.17,24,35), також належне сповіщення позивача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик позивача до суду (а.с.38), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України, проте на адрес суду надано заяву позивача ОСОБА_1 з проханням розглядати справу за його відсутністю (а.с.20). Згоди на ухвалення по справі заочного рішення, на підставі наявних у ній доказів, позивачем у поданій заяві не висловлено
Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» в судове засідання повторно (13.07.2018 року, 07.08.2018 року, 17.09.2018 року, 05.10.2018 року) не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцезнаходженням відповідача, що підтверджується поштовими конвертами, які повернулися на адресу суду з відмітками «організація не зареєстрована, організація не значиться, вибула» (а.с.15,18,19,23,25-а.с.29,33,34,36,37), також належне сповіщення відповідача здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача до суду (а.с.38), відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України. Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачем на адресу суду не подано, відзив, заперечення на позов не надано.
Дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши надані позивачем документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та повно зясувавши обставини у даній цивільній справі, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.
Частиною 2 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.
Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб?єктів права власності і господарювання.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, тобто підлягає поверненню особам, які їх сплатили.
Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно вимог ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» було укладено Попередній договір №0094/17 купівлі-продажу транспортного засобу, та копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4-6).
Згідно п.п.1.1, 1.2, 1.5 попереднього договору №0094/17 сторони зобов'язалися 21 листопада 2017 року укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки Lada, модель LargusCross, 2014 року випуску, який продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для його подальшого відчуження покупцю. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбане продавцем з метою його відчуження покупцю, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 (п'ятий) день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення договору. В такому випадку, кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року (а.с.4,5).
Зазначена сума розцінюється сторонами договору як аванс за Основним договором, а при оформленні повного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором (п.2.2. договору).
Відповідно до п.п.3.1-3.4 Договору передбачено, що зміна, доповнення та розірвання Попереднього договору допускаються за взаємною згодою сторін або за рішенням компетентного суду. Зміни і доповнення до цього Попереднього договору оформляються окремою письмовою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору, або викладенням цього договору в новій редакції. Документи, які вносять зміни в цей Попередній договір, підписуються сторонами або їх уповноваженими представниками. Всі доповнення і зміни, внесені в цей Попередній договір в односторонньому порядку, не мають юридичної сили. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення Основного договору, передбаченого Попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням.
Як вбачається з матеріалів справи до теперішнього часу основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладений.
Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Попередні договір між сторонами було укладено в простій письмовій формі із визначенням всіх істотних умов, а тому суд не вбачає порушення вказаних вимог Цивільного кодексу при укладанні оспорюваного попереднього договору.
Крім того, у 14-ти денний строк позивач не звертався до відповідача в порядку захисту прав споживачів, та відмови відповідача у виплаті позивачеві ОСОБА_1 суми грошових коштів за попереднім договором, позивачем суду не надано та в судовому засіданні позивачем не доведено.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи те, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а справи судом розглядаються у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» про стягнення безпідставно набутих коштів, слід відмовити.
За вищенаведених обставин, ретельно оцінивши всі надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, так як позивачем заявлені позовні вимоги в ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами, в порушення вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не доведено, та суду не надано, оскільки останній термін виконання обовязків за попередніми договорами до 31.12.2019 року, права позивача не були порушені, а тому підстав для стягнення коштів, сплачених за попереднім договором №0094/17 від 15.11.2017 року, немає.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що дія попереднього договору ще не закінчилась, оскільки вказаний останній термін виконання обов'язків за попереднім договором до 31 грудня 2019 року, права позивача не були порушені, а тому підстав для стягнення сплачених за цим договором коштів немає.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає необхідним відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі за його безпідставністю.
Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом.
Таким чином, при предявленні позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору та оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.
Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст.ст.9, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЕС АВТО» (місцезнаходження: пров.Новопечерський буд.19 кв.3 м.Київ, код ЄДРПОУ - 41394483), про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3