1Справа № 335/890/13-ц 4-с/335/47/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., за участі секретаря судового засідання Мереуци М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», на дії Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 із скаргою на бездіяльність державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області, яка полягає у не здійсненні дій щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В обґрунтування своєї скарги заявник посилається на те, що за поданням державного виконавця Орджонікідзевського (нині Вознесенівського) ВДВС, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2013 року у справі №334/10898/13-ц, ОСОБА_1 було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

Тимчасове обмеження застосоване як засіб примусового виконання у виконавчому провадженні № 39860589, яке перебувало на виконанні в Вознесенівському ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області з примусового виконання виконавчого листа від 09.08.2013 № 335/890/13-ц, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

04.01.2018 року представник божника звернувся до виконавчої служби із клопотанням про ознайомлення із матеріалами ВП № 39860589. Проте, ознайомитись із ними не зміг, оскільки ці матеріали знищено у звязку із закінченням строку зберігання. Однак, Вознесенівський ВДВС повідомив його, що у виконавчому провадженні № 39860589 ще 27.03.2015р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент винесення постанови).

Враховуючи той факт, що на примусовому виконанні відсутній виконавчий документ за яким заявник має сплатити борг, його представник подав заяву про скасування раніше вжитих заходів щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Але начальник Вознесенівський ВДВС своїм листом від 02.07.2018 року №36372 відмовив у задоволені відповідної заяви, посилаючись на те, що винесення постанови на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для скасування заходів, вжитих з метою забезпечення виконання судового рішення і вказав на те, що ОСОБА_1 має сплатити суму виконавчого збору та виконавчі витрати.

У звязку із тим, що жодного розрахунку цієї суму та підстави її сплати заявнику надано не було, він звернувся із відповідною скаргою до суду та просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, встановлене ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2013р. у справі № 334/10898/13-ц.

Від представника скаржника надійшла заява про проведення судового засідання у відсутності скаржника та його представника, вимоги скарги підтримують.

Інші сторони, належно повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Вознесенівський ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області не надав ані своїх пояснень стосовно скарги, ані матеріалів виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобовязань.

Обмеження особи у праві виїзду за межі України носить тимчасовий характер та застосовується до боржника при виконанні судових рішень в межах виконавчого провадження.

Як встановлено судом, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовано до заявника в межах виконавчого провадження № 39860589 з примусового виконання виконавчого листа від 09.08.2013 № 335/890/13-ц, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

Постановою державного виконавця від 27.03.2015 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавче провадження завершено.

Ані державний виконавець, ані стягувач не надали суду доказів того, що виконавчий лист від 09.08.2013 № 335/890/13-ц предявлено повторно до виконання. Згідно із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» 27.03.2018 року закінчився трирічний строк для повторного предявлення стягувачем виконавчого документу.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені у статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення вказаної постанови). Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною шостою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення вказаної постанови) встановлено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

З аналізу вищенаведених норм, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору є окремий процесуальний документ постанова про стягнення виконавчого збору і відкрите на підставі нього виконавче провадження.

Вознесенівський ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області не надав суду жодних доказів існування такої постанови, винесеної після завершення виконавчого провадження № 39860589.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Отже, єдиною підставою для встановлення чи збереження тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є наявність рішення, що підлягає примусовому виконанню. Доказів існування такого рішення (постанови про стягнення виконавчого збору) суду не надано.

Практика Верховного Суду України виходить з того, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду, покладено на державного виконавця.

Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність відмови начальника Вознесенівського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області у задоволені заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 261, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», на дії Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, НОМЕР_1, виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 06.03.1998р., РНОКПП НОМЕР_2, громадянина України, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, гурт., м. Запоріжжя, встановлене ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2013 року у справі № 334/10898/13-ц.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Н.І.Рибалко