печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08 жовтня 2018 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Чепізі Є. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми збитків, завданих неналежним виконанням договірних зобов'язань,

ВСТАНОВИВ:

З листопада 2017 року у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» про стягнення суми відшкодування майнової шкоди, якої позивач зазнав внаслідок запізнення електропоїзда № 748 сполученням Львів-Дарниця 14 червня 2017 року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2017 року у справі відкрито провадження /а. с. 16/.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні 26 січня 2018 року суд ухвалою, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, ухвалив замінити неналежного відповідача на належного ПАТ «Українська залізниця», у зв'язку із чим ухвалою суду від 23 квітня 2018 року направлено для розгляду до Печерського районного суду м. Києва /а. с. 31, 40/.

21 травня 2018 року матеріали справи засобами поштового зв'язку надійшли до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для прийняття до свого провадження, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а. с. 42, 43, 44/.

Ухвалою судді від 25 травня 2018 року справу прийнято до провадження Печерського районного суду м. Києва для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті /а. с. 45-46/.

19 вересня 2018 року від відповідача на позов до суду надійшов відзив, у якому позов стороною відповідача не визнано, не заперечував факт запізнення електропоїзда № 748 сполученням Львів-Дарниця 14 червня 2017 року, проте позовні вимоги вважає необґрунтованими, і пояснив, що така подія сталася внаслідок збоїв у роботі інверторів №№ 5, 6 тягового трансформатора на вагоні № 9,0, тобто з обставин, що не залежали від перевізника, розрахована сума не обґрунтована належними доказами, а, окрім того, позивач звернувся із позовом лише у власних інтересах, а не в інтересах членів своєї сім'ї /а. с. 62-73/.

Представник позивача 08 жовтня 2018 року подав до суду відповідь на відзив, виклавши свої доводи на відзив відповідача /а. с. 77-81/.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити і не заперечував проти постановлення заочного рішення суду.

Представник відповідача у судове засідання, про яке повідомлений належним чином, не з'явився, заперечення на відповідь на відзив та заяви з процесуальних питань не надходили до суду.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

08 червня 2017 року позивач та ПП «Рід-Тур» уклали договір на туристичне обслуговування, згідно з яким він разом з своєю сім'єю повинен був поселитися 15 червня 2017 року в готелі Marmaris Resort 5* у Туреччині /а. с. 3, 4/.

Для переїзду на місце відпочинку, позивач придбав квитки на літак за рейсом Київ (Жуляни)-Даламан, реєстрація на який запланована за 2,5 години до вильоту, а мала закінчуватися за 40 хвилин до нього, виліт - о 02:45 год. 15 червня 2017 року /а. с. 5, 6/.

З метою прибуття у м. Київ з Тернополя, де проживає позивач з сім'єю, було придбано чотири квитки на електропоїзд № 748 сполученням Львів-Дарниця, час відправлення якого зі станції Тернопіль 14 червня 2017 року о 17:07 год., а час прибуття на станцію Київ-Пасажирський - 14 червня 2017 року о 22:45 год /а. с. 7/.

Таким чином, позивач з сім'єю мав достатньо часу для переїзду з залізничної станції Київ-Пасажирський з Центрального залізничного вокзалу в аеропорт Жуляни та проходження реєстрації на літак до Даламану у Туреччині.

Проте 15 червня 2017 року зазначений електропоїзд № 748 сполученням Львів-Дарниця, яким їхав позивач з сім'єю, прибув на станцію Київ-Пасажирський із запізненням на 4 год. 30 хв, тобто о 02:15 год., що означає - лише за 30 хв до відльоту літака за рейсом Київ (Жуляни)-Даламан. Виробничим підрозділом вокзалу станції Київ-Пасажирський надано довідки позивачеві та членам його сім'ї про те, що поїзд № 748 сполученням Львів-Дарниця запізнився на 4 год. 30 хв, прибувши 15 червня 2018 року /а. с. 7 /на звороті аркушу/.

Відповідно, з врахуванням часу переїзду із залізничної станції до аеропорту, позивач з сім'єю не встиг пройти реєстрацію, вони запізнилися на літак та не вилетіли зазначеним рейсом на відпочинок, згідно з придбаними квитками.

У зв'язку з даними подіями, позивач вимушено придбав ще чотири квитки на інший авіарейс до міста Даламану, який, як з'ясувалося, здійснювався з аеропорту України лише з міста Одеса, для переїзду куди також довелося купити квитки на рейсовий автобус Київ-Одеса /а. с. 9/.

Таким чином, через запізнення потягу № 748 Львів-Дарниця, позивач поніс додаткові витрати на авіаквитки за рейсом Одеса-Даламан, яким він з сім'єю прибув на місце відпочинку 16 червня 2017 року, а також на транспорт із аеропорту Жуляни до залізничного вокзалу міста Києва та квитки на потяг сполученням Київ-Одеса.

Згідно з ст. 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ст. 910 Цивільного кодексу України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно зі ст. 922 Цивільного кодексу України, за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника (частина перша ст. 922 ЦК України).

Якщо поїздка пасажира з пункту пересадки не відбулася внаслідок запізнення транспортного засобу, який доставив його у цей пункт, перевізник зобов'язаний відшкодувати пасажирові завдані збитки (частина третя ст. 922 ЦК України).

Виходячи зі змісту даної норми, зазначені у частині першій ст. 922 Цивільного кодексу України обставини, є підставою для звільнення перевізника від сплати пасажирові штрафу. Разом з тим, предметом спору у даній справі є стягнення відшкодування майнових збитків завданих неналежним виконання договірних зобов'язань, а не стягнення штрафу, передбаченого частиною першою ст. 922 ЦК України.

Отже, правова норма, на яку посилається відповідач, як на підставу звільнення його від відповідальності, не застосовується до спірних правовідносин.

Крім цього, обставини несправності електропоїзда, на які посилається відповідач, не можна вважати такими, що не належать до обставин, котрі не залежали від перевізника, оскільки вони свідчать про випуск на лінії несправного транспортного засобу, тобто неналежне виконання своїх зобов'язань перевізником.

При цьому, відповідно до частиною першою ст. 922 ЦК України, на яку посилається відповідач, підставою для звільнення від сплати штрафу є не будь-яка несправність транспортного засобу, а тільки та, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, чого не було у даному випадку.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (частина перша вказаної статті).

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення, відповідно до частини третьої ст. 623 ЦК України.

Також нормами ст. 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі, що передбачено частиною третьою статті 22 ЦК України.

Таким чином, обставин на які посилається відповідач, не є підставою для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання своїх договірних зобов'язань.

Відповідач у відзиві зазначив, що витрати на купівлю додаткових квитків на авіарейс Одеса-Даламан у сумі 11 613, 80 грн не підтверджені відповідними доказами, зокрема, згідно з квитанціями від 15 червня 2017 року та від 16 червня 2017 року, які містяться у матеріалах справи, проплати здійснені ОСОБА_3 у відділенні Тернопільської філії АТ «ПриватБанк», однак в той час ОСОБА_3 мала знаходитись у м. Києві.

Щодо цих зауважень стороною позивача у відповіді на відзив пояснено, що проплати за вказаними квитанціями були здійснені представником туристичної агенції, у якій замовлявся тур - ПП «Рід Тур» на прохання позивача, оскільки у зв'язку із поїздками між аеропортом та залізничними вокзалами ані він, ані його дружина не мали можливості здійснити таку оплату.

Оплату грошовими коштами було зроблено від імені дружини позивача - ОСОБА_3, оскільки сплачені кошти є їхнім спільним сумісним майном подружжя та витрачені в інтересах сім'ї.

Такі пояснення суд визнає прийнятними і приймає до уваги в розрахунок суми відшкодування, заявлений у позовній заяві, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, незалежно від імені кого з сім'ї позивача, здійснено оплату коштів на поїздку, слід дійти до висновку, що в обставинах, які мали місце, кошти використані в їх спільних інтересах, і належать до спільного сумісного майна подружжя. Відповідно, і з позовом про відшкодування понесених подружжям витрат може звертатись і позивач, і його дружина, так як незалежно від того на чиє ім'я буде присуджене майнове відшкодування, отримані кошти фактично будуть їх спільним сумісним майном.

Відповідно до листа туроператора ТОВ «Тревел Профешнл Груп» від 06 вересня 2018 року № 2547, вартість проживання двох ночей у готелі Marmaris Resort 5*, у період від 15 червня 2017 року по 16 червня 2017 року для позивача та його сім'ї становила 160 доларів.

У відповідності до частини восьмої ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд приймає вказані пояснення як обґрунтовані, оскільки станом на час звернення до суду з позовом чинними були положення процесуального кодексу, якими передбачалося подання особами, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень доказів до або під час попереднього судового розгляду, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті, і надання відповіді з ТОВ «Тревел Профешнл Груп» не залежало від позивача.

Відтак, через неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором перевезення пасажира, позивач поніс додаткові витрати, з метою забезпечення прибуття разом з сім'єю до міста Даламан, які складаються з:

11 613, 80 грн - витрати на купівлю додаткових квитків на авіарейс Одеса-Даламан;

2 130, 90 грн, що складає 80 доларів США за встановленим НБУ офіційним курсом станом на 09 листопада 2017 року, - вартість однієї ночі в готелі Marmaris Resort 5* з 15 червня 2017 року на 16 червня 2017 року, яку було пропущено через запізнення на літак Київ (Жуляни)-Даламан;

1 200, 00 грн - витрати на купівлю квитків на рейсовий автобус Київ-Одеса;

240 грн - витрати на купівлю квитків маршрутного таксі з аеропорту Жуляни до Центрального залізничного вокзалу міста Києва для відправлення в аеропорт міста Одеси.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704, 80 грн, оскільки позивач на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору за подання позовної заяви звільнений.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 1-16, 22, 611, 614, 623, 908, 910, 922 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми збитків, завданих неналежним виконанням договірних зобов'язань задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса місця проживання зареєстрованого у передбаченому законом порядку АДРЕСА_1) суму завданої майнової шкоди у розмірі 15 184, 70 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, адреса зареєстрованого місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5) в дохід держави суму судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова