Справа № 188/1660/17
Провадження № 2/188/69/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області

в складі : головуючої судді Ніколаєвої І.К

за участю секретаря судового засідання Карпенко С.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідач 2. ОСОБА_2

представник відповідача 1. ОСОБА_2

представника відповідача 2. ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про повернення коштів, сплачених як авансових внесок,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 з позовною заявою про повернення коштів, сплачених як авансових внесок.

В обґрунтування позову зазначив, що на початку 2014 року між ним та ОСОБА_6 (Відповідач-1) була укладена усна домовленість про куплю-продаж за 100000 (сто тисяч) гривень, що еквівалентно 11760 доларів, будинку № 146, який знаходиться за адресою: вулиця Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, з розстроченням платежу.

Кожна із сторін взяла на себе зобов'язання, а саме ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно, починаючи з березня місяця 2014 року сплачувати ОСОБА_5 кошти в сумі мінімум 3000 гр (три тисячі гривень) що еквівалентно 11760 дол. за купівлю житлового будинку» в с. Дмитрівка вул. Гагаріна 146 Петропавлівського р-ну Дніпропетровської області. Кошти зобов'язався в повному обсязі виплатити до березня 2016 року У разі відмови від купівлі даного житлового будинку виплачені кошти йому не повертаються.

ОСОБА_7, згідно письмової домовленості взяла на себе зобов'язання, що після сплати грошей за продаж житлового будинку в с. Дмитрівка, ул. Гагарина 146, Петропавловського району Дніпропетровської області в сумі 100 000 гривень що еквівалентно 11.760 дол. укладе договір про купівлю продаж будинку.

Також сторони угоди домовилися, що авансовий внесок (кошти) отримує ОСОБА_2 - відповідач 2, який є рідким сином власниці будинку - ОСОБА_5.

В березні 2014 року позивач сплатив ОСОБА_2 Васильову 3000 (три тисячі) гривень, першу суму авансового внеску за будинок, про що було зроблено відмітку, в таблиці складеній безпосередньо ОСОБА_2 та підтверджено їх підписами.

У травні місяці 2014 року позивач, разом зі своєю сім'єю переїхав проживати до ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживає у ньому до цього часу.

В січні 2017 року, після отримання чергової суми в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, ОСОБА_2 відмовився ставити підпис про підтвердження отримання коштів, мотивує це тим, що його не влаштовує ціна будинку в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, так як змінився курс долара і вартість будинку значно більша ніж було зазначено в зобов'язанні (домовленості), а також його не влаштовують строки сплати грошей.

17 лютого 2017 року під час перемовин стосовно вартості будинку, ОСОБА_2 спочатку забажав отримати ще 280000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень, без врахування вже отриманого авансового внеску в сумі - 75500 гривень, в односторонньому порядку збільшивши вартість будинку, а потім взагалі повідомив, що будинок не буде продаватися, так як йому та його матері ОСОБА_5 не має де жити і вони будуть разом жити в цьому будинку, в ЗВ'ЯЗКУ з сімейними обставинами.

Стосовно повернення авансового внеску за будинок в розмірі 75500 гри., то ОСОБА_2 повідомив, що він може повернути кошти, але не більш як в розмірі 30000 грн, і то з виплатою в продовж року після того, як позивач разом з сім'єю виселиться з даного будинку.

Не погодившись з умовами ОСОБА_2, позивач неодноразово запрошував до нотаріуса ОСОБА_5 для оформлення договору куплі-продажу будинку № 146 по вул. Гагаріна с Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який належить на праві приватної власності безпосередньо саме їй і саме з нею була досягнута усна домовленість про куплю-продаж будинку.

ОСОБА_5 замість оформлення договору куплі-продажу, звернулася до суду з позовною заявою про розірвання договору куплі-продажу житлового будинку і рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року позов було задоволено:

Розірвати договір купівлі-продажу жилого будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09:03.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Рішенням Петропавлівського районного суду позов був задоволений, але судове рішення оскаржено сторонами до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Позивач наголосив на тому, що договір купівлі - продажу житлового будинку № 146 вул. Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону укладений між ним та ОСОБА_5 не укладався, а був лише намір укласти в майбутньому (нотаріально не посвідчувався та не було проведено державної реєстрації права власності на нерухоме майно) і тому кошти передані (сплачені) ним ОСОБА_2, є авансом, звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку.

В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Позивач стверджує, що грошова сума (кошти), що передані (сплачені) ним ОСОБА_2, для подальшої передачі грошей власнику житлового будинку ОСОБА_5, з березня 2014 року по січень 2017 рік включно, є авансом і ці кошти підлягають поверненню.

На підставі ст.ст. 570,571 ЦК України позивач прохає задовольнити його позов та стягнути солідарно з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, іденфікаційний номер: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 іденфікаційний номер: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, іденфікаційний номер: НОМЕР_3 грошову суму в розмірі 75500 (сімдесят п'ять тисяч п'ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 377 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 377 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь представника позивача ОСОБА_1 ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 судові витрати (витрати, пов 'язані з переїздам до іншого населеного пункту та компенсація за відрив від звичайних занять) в розмірі 410 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь представника позивача ОСОБА_1 ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 судові витрати (витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та компенсація за відрив від звичайних занять) в розмірі 410 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що позивачем сплачений авансовий платіж за придбання житлового будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області власником якого є ОСОБА_5. Щомісячні платежі вони передавали її синові ОСОБА_2 про що робили відмітку на аркушу поперу, який підписували дві сторони. За період з 09.03.2014 року по 08.01.2017 року позивач сплатив відповідачам 75500 гривень , але при отримання останнього платежу 08.01.2017 року ОСОБА_2 відмовився завірити своїм підписам факт отримання ним грошей, після чого відмовився від виконання умов угоди щодо продажу будинку за 100 000 гривень і заявив, що позивач повинен сплатити за будинок ще 280000 гривень. Прохає суд стягнути солідарно з відповідачів н користь позивача авансовий платіж за придбання вказаного житлового будинку в сумі 75000 гривень та порівну стягнути судові витрати і витрати понесені у зв'язку переїздом до іншого населеного пункту та компенсацію за відрив від звичайних занять.

Відповідач 2 - ОСОБА_2, який за дорученням представляв інтереси відповідача 1, від свого імені та імені матері ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав та пояснив, що він дійсно отримував кошти від позивача і передавав своїй матері за продаж житлового будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської, власником якого є його мати ОСОБА_5 Останній платіж 08.01.2017 року він не отримував, про що свідчить відсутність його підпису на аркуші паперу. Причиною відмови платежу стало те, що він вимагав від позивач сплати ще 20000 гривень через те, що курс долару змінився, позивач відмовився сплачувати кошти і вони звернулись до суду з позовом про розірвання договору купівлі - продажу житлового будинку. До нотаріуса про укладання договору купівлі - продажу будинку вони отримували вже після того, як в суді розглядалась цивільна справа за їх позовом. Прохає у задоволення позову відмовити.

Представник відповідача 2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, прохає суд відмовити в його задоволенні, врахувавши обставини висловлені у письмовому відзиву відповідача 2 . У відзиві відповідач зазначив, що на його думку, сплачені кошти позивачем за спірний житловий будинок не є авансовим платежем і тому не підлягає поверненню сума сплачена за його придбання. Відповідач з посиланням на ч.1 ст. 695 ЦК України вказує, що, на його думку, між сторонами по справі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу і нотаріальне посвідчення такого договору не передбачене. З січня 2017 року позивач припинив виконувати обов'язки за правочином і відмовляється повернути будинок належному власникові. Прохає відмовити у задоволенні позову через те, що , як він вважає , сплачені кошти позивачем не є авансовим платежем.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали цивільної справи суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що між сторонами по справі : власником житлового будинку ОСОБА_5Г ( відповідач1) яка мала намір продати житловий будинок № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області за 100000 гривень та ОСОБА_4 ( позивачем) який мав намір купити, та проживає зараз з сім'єю у вказаному будинку, виник спір, який сторони у добровільному порядку вирішити не можуть і саме тому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з позовом про повернення йому коштів, сплачених як авансовий внесок.

Сторони по справі: позивач - ОСОБА_4 та відповідач 1 - ОСОБА_5 перебувають у цивільно правових відносинах урегульованих нормами цивільного законодавства. Між сторонами, після укладання ними письмового провочину щодо купівлі продажу житлового будинку у розстрочку, виникли цивільні права та обов'язки, на підставі передбаченої у п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 - відповідач 1 є власником жилого будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна № 7730614 від 11.07.2005 року , копія витягу знаходиться у цивільній справі № 188/857/17, залученої до розгляду за клопотанням представника позивача ( а.с.5).

На початку 2014 року між позивачем - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (Відповідач-1) домовились про куплю-продаж спірного будинку за 100000 (сто тисяч) гривень, що еквівалентно 11760 доларів, будинку № 146, який знаходиться за адресою: вулиця Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, з розстроченням платежу. Умови угоди сторони оформили письмовою розпискою в якій зазначили:

Позивач ОСОБА_4 зобов'язується щомісячно, починаючи з березня місяця 2014 року, сплачувати ОСОБА_5 кошти в сумі мінімум 3000 гр (три тисячі гривень) що еквівалентно 11760 дол. за купівлю житлового будинку» в с. Дмитрівка вул. Гагаріна 146 Петропавлівського р-ну Дніпропетровської області. Кошти зобов'язався в повному обсязі виплатити до березня 2016 року У разі відмови від купівлі даного житлового будинку виплачені кошт йому не повертаються.

Відповідач 1 - ОСОБА_9, взяла на себе зобов'язання, що після сплати грошей за продаж житлового будинку в с. Дмитрівка, ул. Гагарина 146, Петропавлівського району Дніпропетровської області в сумі 100 000 гривень що еквівалентно 11.760 дол. укладене договір про купівлю - продаж будинку, що підтверджується копією угоди ( а.с.4) та наданим суду оригіналом угоди ( а.с. 97)

Також сторони угоди домовилися, що авансовий внесок (кошти) отримує ОСОБА_2 - відповідач 2, який є рідним сином власниці будинку - ОСОБА_5.

В судовому засіданні сторони підтвердили, що домовленість про отримання коштів саме ОСОБА_2 для подальшої передачі їх стороні угоди продавцю будинку - ОСОБА_5 між ними була і ОСОБА_2 підтвердив, що отримані ним кошти від позивача він передавав своїй матері ОСОБА_5 Факт передачи та отримання коштів посвідчувався підписом позивача та відповідача 2 , які вони ставили на аркуші паперу розкресленому у таблицю з зазначенням на ньому дати, суми переданих грошей в гривневому еквіваленті та за курсом долара, що підтверджується копією та оригіналом таблиці ( а.с.15, 96).

В березні 2014 року по січень 2017 року позивач сплатив ОСОБА_2 грошові кошти у гривнях в сумі 72500 гривень, що підтверджується що підтверджується копією та оригіналом таблиці ( а.с.15, 96).

Факт передачі грошової суми у січні 2017 року в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Так представник позивача наполягав на тому, що в січні 2017 року відповідачеві 2 були передані кошти позивачем в сумі 3000 гривень, він кошти взяв, але відмовився засвідчити цей факт своїм підписом у таблиці. Відповідач 2 заперечує, що він отримував кошти в січні 2017 року в сумі 3000 гривень, але підтвердив, що від відмовився від подальшого виконання угоди через те, що його не влаштовувала сума за яку вони, у 2014 році, домовились з матір'ю продати житловий будинок позивачеві.

Дослідивши таблицю щодо передачі грошей за купівлю - продаж спірного житлового будинку ( а.с.15, 96) суд встановив, що дійсно в січні 2017 року відсутній підпис відповідача 2, що ставить під сумнів факту отримання ним в цей період 3000 гривень. Інших доказів щодо підтвердження або спростування даного факту сторони суду не надали і тому суд вважає, що за спірний будинок позивач сплатив не 75500 гривень як зазначено у позовній заяві , а 72500 гривень .

Позивач ОСОБА_4, не погодившись на те, що вартість житлового будинку значно збільшується відповідачами, припинив продовжувати платити кошти і намагався змусити відповідача 1 виконати її обов'язок за угодою, а саме укласти з ним договір купівлі- продажу спірного житлового будинку та нотаріально посвідчити договір. Позивач неодноразово запрошував до нотаріуса ОСОБА_5 для оформлення договору куплі-продажу будинку № 146 по вул. Гагаріна с Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який належить на праві власності безпосередньо саме їй і саме з нею була досягнута усна домовленість про куплю-продаж будинку, що підтверджується письмовими повідомлення відповідачку 1 направлені на її адресу представником позивача, вказані копії поштових повідомлень знаходяться у матеріалах справи, долученої до розгляду за клопотанням представника позивача № 188/857/17 ( а.с.25,26).

ОСОБА_5 замість оформлення договору куплі-продажу, звернулася до суду з позовною заявою про розірвання договору куплі-продажу житлового будинку і рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року позов було задоволено: розірвати договір купівлі-продажу жилого будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області від 09.03.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Дана обставина підтверджується матеріалами цивільної справи долученої до розгляду за клопотанням представника позивача № 188/857/17. Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року за вказаним позовом було скасоване Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.04.2018 року. ( а.с.97-103).

Отже позивач, разом з дружиною та трьома малолітніми дітьми, продовжує проживати у спірному житловому будинку, що підтверджується Актом депутата від 17.05.2018 року, сільської ради ОСОБА_10 ( а.68). Після повернення коштів сплачених як авансовий внесок за придбання спірного житлового будинку він погоджується залишити будинок власникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. З ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами була лише домовленість про купівлю-продаж спірного будинку, а сам договір у письмовій формі укладено не було, а тому такого договору не існує.

Даний факт встановлений також у судовому рішенні по справі № 188/857/14 , а саме у Постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.02.2018 року ( а.с.97-100).

Стаття 570 ЦК України вказує, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредитораві боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом вказаної статті завдатком може забезпечуватися тільки дійсне зобов'язання, тому правила ч. 2 ст. 570 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується у випадках, коли договір було укладено, але сторона ухиляється від його виконання. Якщо сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються у ТОМУ розмірі, в якому вони надавались.

Правовим висновком, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 13.02.2013 року у справі № 6-І76це12, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України визначено, що" Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Остільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справи укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, то передана однією особою з сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню".

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Договір купівлі - продажу житлового будинку № 146 вул. Гагаріна с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між позивачем та відповідачем 1 - ОСОБА_5 не укладався, а був лише намір укласти в майбутньому (нотаріально не посвідчувався та не було проведено державної реєстрації права власності на нерухоме майно) і тому кошти передані (сплачені) позивачем синові відповідача 1 - ОСОБА_2, є авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку.

В разі невиконання зобов'язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Таким чином, суд вважає, що грошова сума (кошти), що передані (сплачені) позивачем ОСОБА_2 з березня 2014 року по грудень 2016 року включно, є авансовим платежем сплаченим за придбання житлового будинку № 146 по вул. Гагаріна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області і ці кошти підлягають поверненню в сумі 72500 гривень.

Відмовляючи у солідарному стягненні вказаної суми авансу з відповідача 1 і відповідача 2 суд керується ст. 541 ЦК України, яка вказує, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно письмової розписки, укладеної між позивачем та відповідачем 1 на початку 2014 року у ОСОБА_2 перед позивачем не виникло ні обов'язків , ні прав, спірний житловий будинок не належить йому на праві власності, тому підстав для стягнення з нього солідарно суми авансового платежу, сплаченого позивачем на користь власника житлового будинку ОСОБА_5 не має. Також відсутні підстави про стягнення з нього частини судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Дані витрати необхідно стягнути, в порядку ст. 141ЦПК України з відповідача 1.

Вимога представника позивача ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідачів у рівних долях витрат пов'язаних з переїздам до іншого населеного пункту та компенсація за відрив від звичайних занять в розмірі по 410 грн. 00 коп. з кожного, також не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовна вимоги позивача, представником якого за дорученням є ОСОБА_1 задоволена частково.

Крім того, представник позивача при подачі позову нарахував судові витрати в розмірі 820 гривень , з яких: 75,80 грн. витрати повязані з переїздом,320 грн. - добові витрати, 152,38 грн. компенсація за відрив від звичайних занять. При уточненні позовних вимог в другому позові він зазначив суму витрат в сумі 820 гривень при цьому не надавши обґрунтування збільшеному розрахунку.

На підтвердження витрат, повязаних з переїздом, він надав розрахунок витрат палива для автомобіля та його вартість. Суд не може взяти до уваги зазначений розрахунок та чеки з автозаправних станцій, оскільки витрати сторін, повязані з явкою до суду можуть підтверджуватися проїзними документами (квитками), які б свідчили про проїзд сторони процесу на міжміському громадському транспорті. Розрахунок стягнення витрат, повязаних з добовими, суд також не може взяти до уваги, оскільки при збільшені суми витрат представник не надав суду розрахунку таких витрат та не підтвердив їх документально. Крім цього представником позивача, у відповідності до ст. 80 ЦПК України, не надано суду доказів понесення ним саме цих витрат.

Суд ставить критично до розрахунку компенсації за відрив від звичайних занять, оскільки представником заявника не надано суду відомостей про отримання ним заробітної плати, а перебування його у якості помічника консультанта депутата Першотравенської міської ради VI та VII скликання ОСОБА_11 не свідчить про те, що він офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату, бо у посвідченні № 29/3, виданому Першотравенською міською радою зазначено, що представник заявника працює у міській раді на громадських засадах, тобто на безоплатній основі.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 3,12,13,76,81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 220, 625,629,655,657, 541,570 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про повернення коштів , сплачених як авансовий внесок, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 72500 ( сімдесят дві тисячі п'ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір в сумі 755 гривень.

У задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, грошових коштів та частину судового збору, відмовити.

У задоволенні стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь представника позивача - ОСОБА_1 витрат пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту та компенсацію за відрив від звичайних занять, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя ОСОБА_12