Справа№592/2149/18
Провадження №2/592/1424/18

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(Заочне)
24 вересня 2018 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретарів судового засідання: Троценко Ю. Ю. , Тіптюк В. О. ,
представника позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, -
01.03.2018 року представник позивача ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, в якому він просив стягнути на користь позивача з Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб 1000000 (один мільйон) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя (вхідний № 8674/18 від 01.03.2018 року) (а. с. 2 7) .
Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 у судове засідання не зявився чотири рази: 30.03.2018 року на 08 годину 00 хвилин, 13.08.2018 року на 14 годину 00 хвилин, 28.08.2018 року на 08 годину 00 хвилин, 24.09.2018 року на 11 годину 30 хвилин. Про місце, дату та час судового засідання з розгляду даної справи був повідомлений належним чином, від нього не надійшло заява про розгляд справи у його відсутність, відзив на позов суду він не надав (а. с. 36 39, 45, 60, 63, 67, 176 180) .
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) .
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оголосивши позовну заяву ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, враховуючи наявність судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, суд дійшов наступного висновку.
З 25.05.2010 року до 07.07.2016 року позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством Завод обважнених бурильних та ведучих труб , що підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 9, 72, 73) .
07.07.2016 року позивача ОСОБА_3 було звільнено з Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб в звязку з втратою працездатності внаслідок трудового каліцтва та встановлення інвалідності на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України (а. с. 30) .
Позивач ОСОБА_3 працював на посаді виконуючого обовязки заступника начальника відділу головного механіка.
Причини настання нещасного випадку: основна організаційна (невиконання посадових обовязків; невиконання вимог інструкцій з охорони праці; незадовільне функціонування системи управління охороною праці) ; супутні технічні (неякісне розроблення або відсутність проектної документації на будівництво, реконструкцію виробничих обєктів, будівель, споруд, інженерних комунікацій, обладнання, устаткування тощо) .
Згідно довідки лікувально-профілактичного закладу позивачу було поставлено такий діагноз: опік полумям ІІІ-АБ-ІV ст. голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок 45 (25 % ) . Опіковий шок ПДП.ІПП = 120 у. о. .
25.02.2016 року позивач ОСОБА_3 був доставлений до реанімаційного відділення Сумської обласної клінічної лікарні, де йому була надана невідкладна допомога.
Для подальшого лікування, 26.02.2016 року позивач ОСОБА_3 був перевезений в Харківську міську клінічну лікарню швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. О. І. Мещанінова, де перебував в реанімаційному відділенні два місяці включно до 27.04.2016 року. За ці два місяці позивач ОСОБА_3 переніс 9 надскладних операцій по пересадці шкіри. Загальна площа пересадженої внаслідок операцій шкіри склала приблизно 6500 см ? .
З 27.04.2016 року до 22.11.2016 року і всі подальші періоди між операціями в стаціонарі позивач ОСОБА_3 знаходився вдома, де отримував лікування, спеціальний медичний догляд, інєкції знеболюючого, лікування пролежнів, масаж, фізпроцедури.
З 22.11.2016 року до 02.12.2016 року позивач ОСОБА_3 перебував на лікуванні в КЗ Сумська обласна клінічна лікарня в ортопедично-травматичному відділенні. Було проведено операцію на правій руці (редресація 5 пальця правої кисті, шкіряна пластика) .
В подальшому позивач ОСОБА_3 проходив реабілітацію та медикаментозне лікування вдома.
27.09.2017 в ХМКЛ швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. О. І. Мещаніиова була проведена операція (формування II і IV міжфалангових проміжків лівої кисті, II міжфалангового проміжку правої кисті, ампутація V пальця правої кисті на рівні основної фаланги) .
З 02.10.2017 року до 27.10.2017 року проходив чергове планове лікування у СОКЛ, повязане з реабілітацією після проведеної вищевказаної операції через ускладнення у вигляді інфекції (а. с. 29) .
Відповідно до довідки, виданої Зарічною МСЕК від 06.12.2017 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 100 % та встановлено І групу інвалідності. За рекомендацією лікарів позивач потребує постійного стороннього догляду, медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування. Встановлена необхідність у кріслі колісному універсальному, протипролежнева подушка, ортопедичне взуття (а. с. 30) .
Повний поточний діагноз позивача на сьогодні: післяопікові комбіновані рубці тазостегнових, колінних і гомілкостопових суглобів з ФНС II ступеня, значним порушенням статики і ходи. Післяопераційні рубці кистей, сформована ампутаційна культя 5 пальця правої кисті, больовий синдром в кистях, значне порушення захвату та утримання. Гіпертонічна хвороба І стадія, ступінь 1, ризик низький. Посттравматичний нейротрофічний синдром як наслідок перенесеного опіку полумям. Змішаний астигматизм, ангіопатія сітківки обох очей.
Це вказує на те, що крім вищеперерахованих операцій та перенесених лікувальних заходів в позивача ОСОБА_3 попереду ще далеко не одна операція та безліч курсів реабілітації.
Отримані позивачем ОСОБА_3 опіки потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. З вини роботодавця позивач став інвалідом І групи прикутим до ліжка та в подальшому, можливо, і до інвалідного візка.
Через отримані позивачем ОСОБА_3 опіки його турбує хронічний біль всього тіла. У звязку з отриманими опіками позивач ОСОБА_3 довгий час проходив і проходить реабілітацію. Позивач ОСОБА_3 назавжди втратив повноцінне життя. Звісно, при таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому треба прикладати багато зусиль для організації свого життя. Самостійно щось робити він не в змозі, потребує постійного стороннього догляду і допомоги.
Отримані позивачем ОСОБА_3 опіки повністю розбалансували його нервову систему, що виражається в постійному емоційному напруженні, роздратуванні, швидкій зміні настрою. Тепер позивач є інвалідом І групи і він назавжди втратив можливість працювати за професією. Тобто він став неповноцінною людиною, адже самореалізація в сучасному соціумі відбувається через основний вид діяльності особи, через професію, через займану посаду. Від цього він постійно відчуває не лише фізичний дискомфорт, а й моральне пригнічення.
Позивача ОСОБА_3 було позбавлено можливості утримання сімї, що не тільки необхідно для забезпечення нормального життєвого укладу, а і є зобовязанням справжнього чоловіка, батька та голови сімейства. Через це позивач не може жити як раніше, розуміючи свою безпорадність, він втратив спокій, сон, апетит. Постійно знаходився у стані емоційного неспокою, був роздратований та пригнічений, не бажав мати ніяких життєвих звязків з оточуючими.
Крім того, емоцій стан позивача вкрай важкий, адже його не покидають думки, що він міг не вижити, як його товариш, з яким він був разом під час нещасного випадку.
Стан його здоровя такий, що позивач змушений постійно лікуватися як амбулаторно, так і в стаціонарах, проходити реабілітацію, переносити безліч операцій по пересадці шкіри з не обгорілих місць тіла на обгорілі. Позивач з рідними постійно борються з пролежнями які виникають постійно в нових місцях і дуже погано загоюються у звязку з дуже ослабленим організмом.
Таким чином, порушений його звичний уклад життя. Позивач ОСОБА_3 досить молода людина, йому всього 46 років, а замість нормального існування його та його родини він отримав інвалідність першої групи, а його рідні людину, яка потребує постійного стороннього догляду. Позивач, в одну мить, замість опори став для родини тягарем.
Разом з позивачем зазнала страждань і вся його родина. Дружина позивача працює вчителем історії в школі. І одразу після нещасного випадку весь тягар утримання родини та догляду за позивачем ліг неї з її невеликою заробітною платою. Дружина позивача була змушена брати великі суми коштів в борг, які ще доведеться віддавати не один рік. Адже один день, з перших місяців, реанімації обходився дружині в середньому в 6000 грн. .
Крім того, позивач є батьком двох дітей, які являються студентами і не можуть бути самостійними і якось допомагати батьку як дорослі діти, а самі ще потребують батьківської підтримки, яку через той страшний нещасний випадок він надати не може. І усвідомлення цього додатково морально його пригнічує.
Спричинену моральну шкоду позивачу важко оцінити в грошовому розмірі, адже як можна оцінити нормальне повноцінне життя, яке позивач втратив через збіг обставин, які від нього не залежали. Але враховуючи ступінь та тяжкість наслідків втрати здоровя, враховуючи те, що для нього одним з варіантів полегшення моральних страждань може бути спеціальне санаторно-курортне лікування, дорога і довготривала реабілітація, дорогі пластичні операції по відновленню постраждалих шкіряних покривів тіла, зміна щоденного оточення та покращення життєво-побутових умов.
Робота позивача була повязана з джерелом підвищеної небезпеки, а відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом дпдвмцеиої небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе,
що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов пращі покладається на власника або уповноважений ним орган.
Ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 року громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1. цього ж рішення, ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.
Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 року зазначив про те, що громадянам України надано право на підставі ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) .
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відзив на позов представником відповідача не подавався.
На даний час родиною позивача витрачено лише на різні медикаменти, не враховуючи вартості супутніх витрат на медичні процедури та послуги, понад 118000 грн. .
Копія повної трудової книжки підтверджує увесь трудовий стаж позивача та всіх посади, які він обіймав до нещасного випадку, є доказом суттєвих змін в житті позивача внаслідок останнього та дає підстави вважати, що нещасний випадок перекреслив можливий подальший карєрний ріст позивача (а. с. 9, 72, 73) .
Фотоілюстрації ушкоджень тіла позивача свідчать про травматичні наслідки, які мають настільки виражений характер і наслідки, які неможливо усвідомити лише з констатації діагнозу, зазначеного в медичній документації (а. с. 74 81) .
Із змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тобто дана стаття передбачає особливості умов компенсації моральної шкоди. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК України, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Із змісту абз. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про охорону праці вбачається, що державна політика в галузі охорони праці базується на принципах соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Із змісту ст. 26 Закону України Про охорону праці вбачається, що роботодавець зобовязаний відшкодувати збитки, завдані порушенням вимог з охорони праці фізичним особам, на загальних підставах, передбачених законом. Роботодавець відшкодовує інші витрати, передбачені законодавством.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Згідно абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 от 31.03.1995 року судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, в тому числі, змагальність сторін, диспозитивність.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України.
При зверненні до суду дана особа повинна доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, що стосується вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб на його користь в якості відшкодування завданої нещасним випадком на виробництві моральної шкоди в розмірі 1000000 (один мільйон) гривень 00 копійок, то суд дійшов наступного висновку.
При розгляді даної цивільної справи судом також було встановлено, що позивачу саме протиправними діями Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб була заподіяна моральна шкода.
При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди судом було враховане наступне.
1. Чинники причини. Мають місце зміни в емоційному стані ОСОБА_3, обумовлені дією специфічної причини, якою стало спричинення йому тілесних ушкоджень на виробництві. Перенесені фізичні страждання спричинили проблематизацію життя ОСОБА_3, наповнивши його стресогенними факторами в важливих сферах життєдіяльності. Наслідки заподіяння шкоди здоровю ОСОБА_3 спричинили порушення звично врівноваженого соціального, професійного та життєвого його статусу: втрата працездатності та отримання інвалідності, фізичний і душевний дискомфорт у звязку із проходженням лікування з приводу наслідків отриманої травми, вимушений період реабілітації, позбавлення можливості й здатності у виконанні своїх професійних обовязків, втрачені професійні можливості та інше. Це потребує від нього додаткових зусиль по організації свого життя.
2. Чинники умов, що сприяють дії причини по формуванню моральних страждань ОСОБА_3, а саме: зовнішні та внутрішні такі чинники.
До зовнішніх чинників відносяться наступні:
- надто важкий стан здоровя ОСОБА_3 безпосередньо після нещасного випадку, що вимагало та вимагає в подальшому значно більш довге лікування, відновлення та реабілітацію;
- теперішній стан здоровя ОСОБА_3 та медичні наслідки отриманої травми, у звязку з чим ОСОБА_3 встановлена перша група інвалідності та зазначена необхідність проведення систематичної відновлювальної терапії, профілактичного та підтримуючого лікування, після нещасного випадку на виробництві ОСОБА_3 проходить лікування та спостереження у декількох лікарів;
- вимушене припинення професійної діяльності, яке дає йому відчуття професійної неспроможності та непридатності;
- проведення значної кількості операцій у ОСОБА_3 та вживання великих обсягів ліків, які є додатковим, хоч і необхідним, навантаженням для здоровя, а також тривалість, неостаточність та незавершеність цього процесу, тому що за рекомендаціями медиків відновлення здоровя потребує проведення операційного втручання, в майбутньому існує обєктивна необхідність проведення серії операцій.
До внутрішніх чинників, що негативно впливали, впливають та посилюють дію причини, відносяться наступні:
- виражені дефекти зовнішнього виду, зокрема видимих ділянок шкіри рук та обличчя, які викликають в нього страждання, обмежують його соціальне функціонування, звужують коло спілкування тощо, що призводить до розвитку відчуття неповноцінності та підкріплюється образливим ставленням (відношенням) оточуючих, які, не знаючи причини каліцтва ОСОБА_3 , лякаються його, або сміються над ним, страждання з цього приводу посилюються тим, що ОСОБА_3 є товариською, комунікабельною людиною, полюбляє спілкуватися, але внаслідок аварії ця потреба блокована;
- значне обмеження можливості самообслуговування у звязку з опіковою травмою кистей, що також посилює відчуття неспроможності та неповноцінності;
- низький реабілітаційний потенціал ОСОБА_3 , який значно гальмує повноцінне одужання та відновлення життєвого тонусу ОСОБА_3 , не даючи змогу повною мірою відірватися від негативних думок та спогадів, повязаних з травмою на виробництві, ОСОБА_3 переніс пролонгований стрес;
- недостатньо здоровий психологічний мікроклімат в сімї та відсутність бажаної повноцінної підтримки з боку дружини; завдяки тому, що він потребує постійного догляду та знаходиться в залежності від близьких людей (в першу чергу від дружини) , в нього розвивається відчуття власного тягарю для сімейного життя.
Отже, вбачається наявність в психіці ОСОБА_3 негативних змін, обумовлених продуктивною дією причини, в якості якої виступає спричинення йому тілесних ушкоджень на виробництві внаслідок нещасного випадку. Ця ситуація призвела до проблематизації життя ОСОБА_3 , наповнила його стресогенними чинниками в важливих сферах його життєдіяльності. Вказаний механізм став ведучим у формуванні моральних страждань та розвитку моральної травматизації, що завдало моральної шкоди ОСОБА_3 .
Чинники умов, що сприяють дії причини по формуванню моральних страждань ОСОБА_3 , а саме: - надто важкий стан здоровя ОСОБА_3 безпосередньо після нещасного випадку; - погіршення стану здоровя та проведення великої кількості операцій, інвалідизація ОСОБА_3 та необхідність проведення подальшого лікування; - вимушене припинення професійної діяльності; - низький реабілітаційний потенціал ОСОБА_3; - недостатньо здоровий психологічний мікроклімат в сімї та відсутність бажаної повноцінної підтримки з боку дружини, є винятковими для особистості, беручи до уваги важкість отриманих травм, ситуація майже не має розвязання, порушення активного соціального функціонування особистості носить глобальний, безповоротній характер та не може відновитися у повній мірі. Навіть за умови проведення операції з пластики шкіри обличчя та рук, не можна очікувати повноцінного одужання ОСОБА_3 та повернення його життя в звичайне русло.
Крім того, має місце деформація індивідуальних особливостей ОСОБА_3 : - підвищена психологічна напруженість; - значні труднощі адаптації; - ситуативна невпевненість в собі, ситуативна агресія та підвищення збуджуваності, ситуативна закритість в міжособистісних контактах; - підвищена сензитивність (загострена чутливість до впливу середовища) ; - порушення звичайного зрівноваженого соціального, професійного та життєвого статусу.
Отже, суд вважає позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що справедливим і розумним буде відшкодування моральної шкоди в розмірі 779797 грн. 26 коп. .
До такого висновку суд дійшов, зменшуючи розмір заявлених позовних вимог на розмір понесених відповідачем витрат на ліки, які були придбані для лікування позивача на суму 220202 грн. 74 коп. = 1000000 220202,74.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя слід задовольнити частково, слід стягнути з Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування завданої нещасним випадком на виробництві моральної шкоди в розмірі 779797 (сімсот сімдесят девять тисяч сімсот девяносто сім) гривень 26 копійок та слід стягнути з Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб судовий збір в дохід держави в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 247, 259, 265 268, 272 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства Завод обважених бурильних та ведучих труб про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя задовольнити частково.
Стягнути з Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування завданої нещасним випадком на виробництві моральної шкоди в розмірі 779797 (сімсот сімдесят девять тисяч сімсот девяносто сім) гривень 26 копійок.
Стягнути з Дочірнього підприємства Завод обважнених бурильних та ведучих труб судовий збір в дохід держави в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков