Справа № 206/4926/17
Провадження № 2/206/1175/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_4, Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання незаконними дій державного реєстратора, скасування рішення державного реєстратора та державної реєстрації, -

ОСОБА_5 виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

ОСОБА_3 (далі - позивач) на підставі договору купівлі-продажу придбала квартиру № 36 по вулиці Немировича Данченко, у будинку № 54 в місті Дніпропетровську, загальна площа якої становить 69,1 кв.м. (далі квартира № 36). 14.05.2008 між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким позивач, того ж дня, отримала кредит у розмірі 40000,00 дол. США під 12,5 % річних строком до 12.05.2023. В забезпечення виконання кредитного зобовязання між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 0/1, предметом якого була вказана вище квартира, та договір поруки № 0/3 між чоловіком позивача та АКІБ «УкрСиббанк». В звязку із невиконанням кредитних зобовязань позивачем, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2009, з позивача та її чоловіка на користь АКІБ «УкрСиббанк» солідарно стягнуто кошти в сумі 314530,23 грн. 29.02.2012 АТ «УкрСиббанк» правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» повідомив позивача про відступлення права вимоги за вказаним вище кредитним договором ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору факторингу № 2 від 13.02.2012. 30.06.2012 Самарський ВДВС ДМУЮ виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду від 17.12.2009. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2015 ТОВ «Кей-Колект» було відмовлено в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа за рішенням від 17.12.2009. В той же час, 15.06.2017 з реєстру прав власності стало відомо, що власником квартири № 36 є ТОВ «Кей-Колект», згідно рішення державного реєстратора ОСОБА_4 КП «Будинок юстиції» ДОР. Підставою виникнення такого права власності став договір іпотеки, укладений між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», вимога про усунення порушень основного зобовязання, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. На переконання позивача рішення державного реєстратора є незаконним з наступних підстав. По-перше, порушення державним реєстратором п. 46 Порядку № 868, яким передбачено подання нотаріусу заявником вимоги та документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, письмової вимоги, так оскільки позивач не отримував жодного повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (факт такого направлення може підтвердити лише опис вкладення у цінний лист). По-друге, безпідставність реєстрації переходу права власності на квартиру № 36 з огляду на відсутність укладеного окремого договору про задоволення вимог іпотекодержалетя, відповідно до п.п. 5.2.1. п.5.2. р. 5 договору іпотеки. По-третєАДРЕСА_1 підпадає під дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що також свідчить про безпідставність вчинених відповідачем реєстраційних дії. Керуючись викладеним, позивач просила визнати незаконними дії державного реєстратора КП «Будинок юстиції» ДОР ОСОБА_4 при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру № 36 (т. 1 а.с. 1-4).

Заперечуючи проти задоволення позову державним реєстратором КП «Будинок юстиції» ДОР було подано письмові заперечення, за змістом яких ТОВ «Кей-Колект» під час звернення із заявою про реєстрацію права власності на квартиру № 36 було подано повний пакет документів, згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в тому числі, копію вимоги про усунення порушень основного зобовязання та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, таким чином, відповідач вважала, що ТОВ «Кей-Колект» були подані всі необхідні документи для державної реєстрації права власності, при цьому, підстави для відмови у державній реєстрації речових прав на вказане нерухоме майно у неї як державного реєстратора були відсутні (т. 1 а.с. 130-132).

Представником ТОВ «Кей-Колект» також було надано відзив на позовну заяву, згідно якого відсутність факту укладення окремої угоди про задоволення вимог іпотекодержателя за наявності відповідного застереження у договорі іпотеки, наявність якого прирівнюється до угоди про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своїм змістом свідчить, що сторони домовились про позасудовий порядок врегулювання спору, не є обставиною, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні реєстраційних дії. Крім того, відповідач не погоджується з твердженням позивача, щодо розповсюдження дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на квартиру № 36, оскільки за вказаним законом звернення стягнення не може бути проведено у примусовому порядку (тобто органом державної виконавчої служби), тоді як державний реєстратор не відноситься до органів примусового виконання, при цьому, згідно застереження у договорі іпотеки, позивач надала згоду на відчуження предмету іпотеки в разі невиконання своїх зобовязань за кредитним договором. Додатково представник відповідача посилався на те, що позивачем при зверненні до суду було обрано неналежний спосіб захисту, який не передбачений ст. 16 ЦК України, оскільки з заявленими вимогами слід звертатись шляхом подання адміністративного позову. Представник відповідача посилаючись на ст. ст. 33, 36 та 37 ЗУ «Про іпотеку» зазначив, що виникнення права власності в іпотекодержателя повязується із фактичним складом обставин, а саме: невиконання боржником зобовязання, повідомлення іпотекодавця про порушення основного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення вимоги без задоволення протягом 30 днів, наявність договору про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідного застереження в іпотечному договорі, таким чином, на думку представника відповідача, враховуючи наявність вказаних вище складових, відповідач фактично набув права власності на предмет іпотеки, а звернення до державного реєстратора здійснюється лише з метою офіційного визнання та підтвердження набутого права. З вказаного слідує, що відповідач є належним та законним набувачем, чиє право власності підлягає державній реєстрації. Також, посилався, що скасування рішення державного реєстратора не скасовує факту набуття права власності як такого, не скасовує заяву набувача, та не скасовує реєстрації заяви. З цього вбачається, що скасування рішення державного реєстратора повинно мати наслідком повторний розгляд цим реєстратором поданої заяви про реєстрацію прав, отже обраний позивачем спосіб захисту є вкрай неефективним, при цьому, позивачем не оскаржується законність набуття права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру № 36 (т. 1 а.с. 159-165).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

14.09.2017 позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 15.09.2017 у відкритті провадження, за даним позовом, було відмовлено з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (у редакції чинній на час постановлення ухвали), а саме з підстав, що подана заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 ухвалу судді від 15.09.2017 було скасовано, справу направлено до суду першої інстанції.

24.07.2018 суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська Маштаком К.С. провадження у справі було відкрито, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.07.2018, на підставі відповідної заяви представника позивача, було накладено арешт на квартиру № 36 (т. 1 а.с. 118-119).

Ухвалою суду від 12.09.2018, на підставі клопотання про витребування доказів, з відділу реєстрації майнових прав управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради витребувано з реєстраційної справи на квартиру № 36 рішення державного реєстратора КП «Будинок юстиції» ДОР ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення та заперечення представників сторін, розглянуто клопотання, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 05.10.2018 складено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

14.05.2008 між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким позивач, отримала кредит у розмірі 40000,00 дол. США під 12,50 % річних строком до 12.05.2023 (т. 1 а.с. 10-14).

В забезпечення виконання кредитного зобовязання між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки № 0/1, предметом якого була квартира № 36 (далі договір іпотеки).

Пунктами 4.1., 4.2., договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулюванні у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

За змістом вказаного вище договору, а саме розділу 5 п.п. 5.1., 5.2. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку» та отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, передбаченому ЗУ «Про іпотеку».

14.05.2008 позивач на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, придбала квартиру № 36 (т. 1 а.с. 44).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2009 позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 14 травня 2008 року в сумі 314530,23 грн., судовий збір в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн., а разом 316480,23 грн. (т. 1 а.с. 33-34).

13.02.2012 між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2. Відповідно до умов договору, а саме п. 1.1.1 за цим договором клієнт зобовязується передати права вимоги у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (т. 1 а.с. 182-186).

07.04.2014 ТОВ «Кей-Колект» на імя ОСОБА_3, тобто позивача, за адресою: АДРЕСА_2 було направлено вимогу про усунення порушень основного зобовязання (кредитного договору № 0 від 16.07.2007) з попередженням про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (а.с. 153).

Суд звертає увагу, що вказана вимога має посилання на кредитний договір укладений 16.07.2007, тоді як правовідносини, що виникли між сторонами уторились на підставі кредитного договору укладеного 14.05.2008.

За змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке підлягало поверненню на адресу ТОВ «УКРБОРГ», наявний підпис (без ПІП) та дата вручення поштового відправлення 18.04.2014, вказане також найменування адресата: ОСОБА_3, поштова адреса: АДРЕСА_3 (а.с. 154).

Між тим, з 29.07.2008, згідно паспортних даних, позивач значиться зареєстрованою за адресою місцезнаходження спірної квартири № 36, у якій станом на 13.09.2017 зареєстровані: позивач, її чоловік та їх донька, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщення № 7781 (т. 1 а.с. 49, 50).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна № 135222635 від 22.08.2018 власником квартири № 36 є ТОВ «Кей-Колект», номер запису про право власності: 20551740, час проведення державної реєстрації: 18.05.2017 17:21:17, державним реєстратором КП «Будинок юстиції» ДОР ОСОБА_4, підстава виникнення права власності: договір іпотеки № 0/1, виданий 14.05.2008 АКІБ «УкрСиббанк»; вимога про усунення порушень основного зобовязання ТОВ «Кей-Колект», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35328504 від 23.05.2017 18:18:52 (т. 1 а.с. 188-190, т. 2 а.с. 24).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

ІV.І. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - ОСОБА_8) встановлено, що іпотека це - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ст. 12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що відповідає п.п. 4.1., 4.2. іпотечного договору.

Так, згідно умовами іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку» та отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, передбаченому ЗУ «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 37 Закону встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

В частині 2 статті 36 цього Закону також зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_8 прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, підписавши іпотечне застереження сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. При цьому, стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодателя з метою задоволення своїх вимог.

В той же час, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні. А тому, прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності як такого, що виникає на підставі договору іпотеки, є протиправним.

ІV.ІІ. Відповідно до пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи, що кредит позивачу було надано на споживчі цілі, в іноземній валюті, та враховуючи площу квартири, яка не перевищує встановлених обмежень, крім того, вона є обєктом постійного місця проживання позивача її чоловіка та доньки, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, необхідно дійти висновку про відповідність даної квартири критеріям майна на яке згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернене стягнення (відчужене без згоди власника).

ОСОБА_8, дії державного реєстратора щодо реєстрації речового права на квартиру № 36 за ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки, під час дії мораторію є такими, що суперечать нормам чинного законодавства.

ІV.ІІІ. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п. 61 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Відповідно до постанови Верховного Суду України № 21-1458а16 від 11.04.2017 завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги, має бути підтверджено відповідними документами оформленими відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211.

Таким чином, відповідна реєстрація речового права на кватиру мала місце лише за умов надання ТОВ «Кей-Колект» копії письмової вимоги про усунення порушень, направленої на адресу позивача, та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання нею письмової вимоги іпотекодержателя.

Так, на підтвердження отримання позивачем письмової вимоги іпотекодержателя, державним реєстратором, суду було подано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке підлягало поверненню на адресу ТОВ «УКРБОРГ», наявний підпис (без ПІП) отримувача, найменування адресата - ОСОБА_3, а поштова адреса: АДРЕСА_3, дата вручення поштового відправлення 18.04.2014.

Однак, суд відхиляє наданий доказ, оскільки він не може підтверджувати наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем/боржником письмової вимоги іпотекодержателя, оскільки із наданих суду документів було встановлено, що з 29.07.2008 позивач була зареєстрована у квартирі № 36, в той час коли повідомлення було адресовано на іншу адресу, окрім того, з вказаного повідомлення не вбачається жодної інформації, що поштовим відправленням було саме письмова вимога іпотекодержателя, беручи до уваги, що адресантом вказаноТОВ «УКРБОРГ», що ніякого відношення до іпотекодержателя не має (принаймні жодних доказів суду надано не було).

Тим більше, що письмова вимога про усунення порушень, яка була надану суду, за своїм змістом повідомляла особу про звернення стягнення за кредитним договором від 16.07.2007, при цьому, докази розповсюдження договору іпотеки на вказаний договір суду надано не було, як самого договору від 16.07.2007.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що державним реєстратором було вчинено реєстрацію речових прав за відсутності необхідних документів. У той же час, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом. Таким чином, відсутність передбачених вище документів та/або їх невідповідність вимогам даного закону є підставою для відмови у відповідній реєстрації.

Вказані висновки, також, свідчать, про необґрунтованість доводів представника відповідача, що обраний позивачем спосіб захисту є вкрай неефективним, оскільки не скасовує заяву набувача, та не скасовує реєстрації заяви, як наслідок скасування рішення державного реєстратора повинно мати наслідком повторний розгляд цим реєстратором поданої заяви про реєстрацію прав, оскільки по-перше, самі по собі такі доводи не дають підстав для віднесення обраного позивачем способу захисту до неефективних, по-друге, суд у даній цивільній справі встановлює у діях державного реєстратора, який є відповідачем по справі, наявність/відсутність порушень прийняття оскаржуваного рішення на підставі заяви та інших документів, відповідно до порядку, передбаченого законодавством, а тому, у разі повторного розгляду заяви про реєстрацію речових прав, державний реєстратор, будучи стороною у даній справі буде ознайомлений з вказаним рішенням, тобто рішенням, яке відповідно до чинного законодавства є обовязковим, в тому числі, і для органів державної влади.

ІV. ІV. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» (далі ОСОБА_8 про охорону дитинства) надано визначення наступних термінів: дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше, охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Статтею 3 даного закону передбачено, що всі діти на території України мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положеннями ст. 405 ЦК встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Сервітутне право користування житлом набувають члени сімї власника житла за фактом набуття статусу члена його сімї (ухвала ВСУ від 21.09.2011 у справі № 6-57868св10).

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Так, у квартирі № 36, яка була предметом іпотеки була зареєстрована донька, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується відповідною довідкою від 13.09.2017, яка проживає за вказаною адресою.

Однак доказів того, що реєстрація права на квартиру, тобто її відчуження, було здійснено з попереднього дозволу органу опіки та піклування суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що дії державного реєстратора були здійснені в порушення умов законодавства, з огляду на що приходить до висновку про необхідність скасування рішення державного реєстратора ОСОБА_4 КП «Будинок юстиції» ДОР про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35328504 від 23.05.2017 18:18:52 та державної реєстрації права власності ТОВ «Кей - Колект» на квартиру № 36, в іншій частині позову (визнання незаконними дій державного реєстратора) суд відмовляє з огляду на правовідносини, що виникли між сторонами, а також норми права, які регулюють такі відносини.

ІV. V. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, розглянувши клопотання, оцінивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1280 (суд. збір за дві задоволені вимоги) + 320 (судовий збір за апеляційну скаргу) + 352,40 (суд. збір за забезпечення позову) = 1952,40/3 (відповідача)= по 650,8 з кожного відповідача на користь позивача).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_4 Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу) індексний номер 35328504 від 23.05.2017 18:18:52.

Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на квартиру № 36 по вул. Немировича Данченко, буд. 54 у м. Дніпро (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101), номер запису про право власності 20551740.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову - арешт накладений на квартиру № 36 по вул. Немировича - Данченко, 54 у м. Дніпрі, залишити в силі протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Стягнути з державного реєстратора Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_4, Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в рівних частках у розмірі по 650, 80 грн. з кожного.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_3 (місце проживання: вул. Немировича - ДанченкоАДРЕСА_4, м. Дніпро, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач - державний реєстратор Комунального підприємства «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_4 (адреса: вул. Старокозацька, 52, м. Дніпро, 49000);

Відповідач - Комунальне підприємство «Будинок юстиції» Дніпропетровської обласної ради (юридична адреса: вул. Старокозацька, 52, м. Дніпро, 49000),

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (юридична адреса: вул. Кирилівська, б. 69, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37825968),

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16.10.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак