Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 289/548/16

провадження № 61-34237св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - відділ культури Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області,

відповідач-позивач - Кочерівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області,

представник відповідача - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року у складі судді Сіренко Н. С. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року у складі суддів Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відділу культури Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області (відділ культури Радомишльської РДА Житомирської області), Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області (далі - Кочерівська сільська рада), третя особа - ОСОБА_7, в якому просила: визнати незаконним та скасувати рішення атестаційної комісії відділу культури Радомишльської РДА Житомирської області; визнати незаконним розпорядження сільського голови про звільнення її з роботи, поновити її на роботі на посаді директора Будинку культури с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивач з 01 квітня 2005 року обіймала посаду директора Будинку культури с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області.

Розпорядженнями сільського голови Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 26 червня 2014 року та від 27 червня 2014 року позивача звільнено з роботи з 04 серпня 2014 року на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вказане розпорядження видане на підставі рішення атестаційної комісії відділу культури Радомишльської РДА, за яким зроблено висновок про невідповідність позивача займаній посаді.

З таким рішенням позивач не погоджується, оскільки вважає його таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, атестацію проведено з порушеннями Положення про проведення атестації. Вважає своє звільнення незаконним, у зв'язку з чим, звернулася за захистом трудових прав з відповідним позовом про поновлення на роботі до суду.

Суди розглядали справу неодноразово.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області

від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним розпорядження сільського голови Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 26 червня 2014 року № 15-к та розпорядження № 16-к від 27 червня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 із посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора Будинку культури с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області.

Стягнуто з Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16 159,35 грн.

Стягнуто з Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на користь ОСОБА_4 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 26 травня

2015 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року в частині задоволення вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними розпоряджень сільського голови, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Змінено дату звільнення ОСОБА_4 із займаної посади на 15 серпня

2014 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 травня 2015 року з направленням справи до цього ж суду на новий розгляд.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на статті 148, 149 КЗпП України.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року касаційну скаргу Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області задоволено частково. Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 січня 2016 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, у грудні 2016 року Кочерівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області подала зустрічний позов, в якому просила змінити дату звільнення ОСОБА_4 з 04 серпня 2014 року на 15 серпня 2014 року.

Зустрічний позов мотивовано тим, що згідно розпорядження Кочерівської сільської ради від 26 червня 2014 року № 15-к (із змінами згідно з розпорядженням від 27 червня 2014 року № 16-к) ОСОБА_4 мала бути звільнена з посади за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП Україниз першого робочого дня після відновлення її працездатності. Фактичне звільнення ОСОБА_4 відбулося 04 серпня 2014 року в день її виходу на роботу після тимчасової непрацездатності, про що зроблено запис в трудову книжку. Оскільки перший робочий день після відновлення працездатності ОСОБА_4 є 15 серпня 2014 року, а про непрацездатність роботодавця повідомлено не було та стало відомо лише під час розгляду справи в суді, Кочерівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області вважає за можливе застосувати аналогію закону та відповідно до частини третьої статті 235 КЗпП України змінити дату звільнення з роботи ОСОБА_4 з 04 серпня 2014 року на 15 серпня 2014 року, та вважати її звільненою з роботи 15 серпня 2014 року.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що висновки атестаційної комісії про невідповідність позивача займаній посаді та наявності підстав для її звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП Україниє правильними, атестацію проведено з дотриманням відповідачами порядку звільнення. Матеріали справи в їх сукупності підтверджують факт невідповідності кваліфікації позивача займаній посаді, що є оціночною категорією, яка залежить від конкретних обставин справи. Зазначену оцінку проведено компетентним колегіальним органом і суд не має достатніх і переконливих підстав для спростування зазначеного висновку.

Розпорядження Кочерівського сільського голови від 26 червня 2014 року про звільнення ОСОБА_4 з посади директора будинку культури прийнято на підставі чинного висновку атестаційної комісії відділу культури Радомишльської РДА Житомирської області від 30 травня 2014 року, за відсутності можливості перевести ОСОБА_4 за її згодою на іншу роботу в зв'язку з відсутністю посади, яка відповідає її кваліфікаційному рівню.

На підставі усного повідомлення про перебування на лікуванні ОСОБА_4 в медичному закладі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 27 червня 2014 року, розпорядженням Кочерівського сільського голови від 27 червня 2014 року внесено зміни в пункт 1 розпорядження від 26 червня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_4 з 01 липня 14 року та вирішено вважати датою звільнення перший її робочий день після відновлення працездатності.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов висновку, що розпорядження Кочерівського сільського голови відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання незаконними розпоряджень від 26 червня 2014 року, від 27 червня 2014 року, поновлення ОСОБА_4 на посаді директора будинку культури с. Кочерів та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 04 серпня 2014 року до дня поновлення її на роботі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач за зустрічним позовом, не маючи інформації про тимчасову непрацездатність ОСОБА_4 з 04 серпня 2014 року, помилився при написанні дати звільнення в трудовій книжці останньої.

Розпорядженням голови Кочерівської сільської ради 27 червня 2014 року внесені зміни в пункт 1 розпорядження про звільнення ОСОБА_4 та вважається, що датою її звільнення є перший робочий день після відновлення працездатності.

За таких обставин, змінювати дату звільнення в судовому порядку не вбачається підстав, оскільки такий недолік має бути виправленим відповідно до пунктів 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити поданий нею первісний позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають обставинам справи. Суди вважали встановленими обставини, які є недоведеними.

Атестаційний лист про невідповідність ОСОБА_4 є підробленим, про що відкрито кримінальне провадження Радомишльським відділом національної поліції.

Крім того, звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності перебування позивача

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У відзиві на касаційну скаргу Кочерівська сільська рада Радомишльського району Житомирської області не погодилась з доводами позивача та просила залишити без змін ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржуються, тому не переглядаються колегією суддів в касаційному порядку у цій частині на предмет законності і обґрунтованості.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач з 01 квітня 2005 року працювала на посаді директора Будинку культури с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області.

У 2008 році ОСОБА_4 видано свідоцтво про підвищення кваліфікації в Житомирському Інституті культури і мистецтв Державної академії керівних кадрів культури і мистецтв.

За результатами проведення відділом культури Радомишльської РДА Житомирської області чергової атестації працівників культури Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, на підставі висновків атестаційної комісії від 30 травня 2014 року Розпорядженням сільського голови Кочерівської сільської ради від 26 червня 2014 року ОСОБА_4 звільнено з займаної посади з 01 липня 2014 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

Розпорядженням сільського голови Кочерівської сільської ради від 27 червня 2014 року, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_4 з 27 червня 2014 року, внесено зміни в пункт 1 розпорядження Кочерівського сільського голови від 26 червня 2014 року «Про звільнення з посади директора будинку культури ОСОБА_4 в частині дати звільнення - з 01 липня 2014 року та вирішено вважати датою звільнення ОСОБА_4 перший її робочий день після відновлення працездатності.

Згідно записів у Книзі обліку руху трудових книжок, ОСОБА_4 отримала трудову книжку 04 серпня 2014 року, що засвідчила своїм підписом у відповідній графі.

Разом з тим, цього ж дня - 04 серпня 2014 року комісією у складі секретаря сільської ради, головного бухгалтера, депутата сільської ради, соціального працівника складено акт про відмову ОСОБА_4 ознайомитись із розрахунковими листами, отримати трудову книжку та інші документи, що видаються при звільненні.

Підставою звільнення стало рішення атестаційної комісії при відділі культури Радомишльської районної державної адміністрації від 30 травня 2014 року про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді директора Будинку культури с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області.

Звернувшись до суду з позовом про поновлення на роботі з підстав незаконності її звільнення, позивач посилалась на невідповідність рішення атестаційної комісії дійсним обставинам та порушення Положення про проведення атестації.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

При розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпПУ суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Законом України «Про професійний розвиток працівників», який визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників, зокрема розділом ІІІ (статті 11-14), передбачено порядок організації та проведення атестації працівників.

Посада директора (завідуючого) сільським клубом підпадає під дію цього закону щодо проведення атестації відповідно Додатку 1 до Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури.

За змістом положень статей 11, 13 вказаного Закону, атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Рішення атестаційної комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Рішення атестаційної комісії доводиться до відома працівника та роботодавця протягом трьох днів після його прийняття. Атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. У разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Результати атестації можуть бути оскаржені працівником у порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 1.3 Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого Наказом Міністерства культури і туризму України від 16.07.2007 року №44 (далі - Положення про проведення атестації) визначено, що основним завданням атестації є оцінка професійної кваліфікації і ділових якостей працівника на основі об'єктивних, обґрунтованих критеріїв, виходячи з результатів його роботи, з метою визначення можливостей професійного і посадового росту.

За змістом пунктів 2.2, 4.2 Положення про проведення атестації, працівник, який атестується, повинен бути ознайомлений зі своєю характеристикою, наданою керівником, не пізніше ніж за тиждень до початку атестації. Перелік орієнтовних питань, що вноситься на атестацію, узгоджується з відповідним профспілковим органом і доводиться до відома працівників, які підлягають атестації, не пізніше ніж за два місяці до її початку.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 посадової інструкції директора будинку культури в його посадові обов'язки входить: розробляти основні напрямки культурно-освітньої та дозвіллєвої діяльності серед населення та виконувати їх; складати план творчо-виробничої діяльності будинку культури із застосуванням соціально-економічних умов; організовувати діяльність будинку культури.

За пунктом 2.6 посадової інструкції директор зобов'язаний безперервно підвищувати свій професійний рівень; чесно та сумлінно виконувати покладені на нього обов'язки.

За оцінкою професійної кваліфікації комісії і ділових якостей від 23 квітня 2010 року ОСОБА_4 відповідала займаній посаді, проте останній рекомендовано звернути увагу на роботу художньої самодіяльності, ввести посаду художнього керівника.

Зі змісту протоколу Кочерівської сільської ради від 19 травня 2014 року вбачається, що голова сільської ради вказав на недоліки в роботі та рекомендував директору будинку культури ОСОБА_4 врахувати всі рекомендації депутатів та переглянути своє відношення до роботи, прикласти всі зусилля для усунення вказаних недоліків та вжити заходів щодо підняття рейтингу Кочерівського будинку культури на районному рівні.

Рішенням Кочерівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 19 травня 2014 року у зв'язку із підготовкою до проведення атестації працівників культури, ознайомившись з листом відділу культури Радомишльської РДА, вивчивши роботу працівників культури, враховуючи низький рівень роботи директора будинку культури с. Кочерів ОСОБА_4 вирішено затвердити її характеристику.

За змістом характеристики, складеної сільським головою Кочерівської сільської ради відносно ОСОБА_4, остання до роботи відноситься без бажання, не проявляє ініціативи, колективом має складні стосунки, в березні 2014 року за несумлінне ставлення до своїх обов'язків отримала догану, на зауваження сільського голови реагує агресивно, схильна до обману.

Доводи позивача про те, що під час атестації їй ставилися питання, які не стосувалися її кваліфікації як директора будинку культури не знайшли підтвердження під час розгляду справи судами попередніх інстанцій та спростовуються дослідженими ними доказами, зокрема, протоколом засідання атестаційної комісії від 30 травня 2014 року, за змістом якого ОСОБА_4 ставилися питання щодо проведених заходів за певний період, їх кількість, можливість проведення культурних заходів у майбутньому, тобто питання стосувалися безпосередньо оцінки виконання ОСОБА_4 своїх посадових обов'язків та кваліфікації як директора будинку культури. Наведена у протоколі інформація узгоджується з показами членів атестаційної комісії, допитаних у якості свідків в судовому засіданні під час розгляду справи суду першої інстанції.

За висновком атестаційної комісії від 30 травня 2014 року, ОСОБА_4 не відповідає займаній посаді, оскільки відповідно до рекомендацій останньої атестації нею не покращено роботу колективів художньої самодіяльності.

Про необхідність дослідження висновків атестаційної комісії щодо кваліфікації позивача та надання їм належної оцінки у сукупності з наведеними вище доказами вказував Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 жовтня 2016 року про скасування попередніх судових рішень у справі з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказівки зазначеної ухвали суду касаційної інстанції у повній мірі виконано судами під час нового розгляду справи та враховано при ухваленні оскаржуваних позивачем рішень, які переглядаються.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про доведення факту невідповідності кваліфікації позивача займаній посаді, рішення атестаційної комісії щодо результатів атестації ОСОБА_4, прийняте компетентним колегіальним органом на підставі оцінки професійного рівня ОСОБА_4 кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам директора будинку культури.

Висновки, викладені у рішенні атестаційної комісії та обставини, на яких він ґрунтується, під час розгляду справи позивачем не спростовані.

Суд першої інстанції врахував, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту доведення інформації про проведення атестації до відома позивача не пізніше ніж за два місяця до її проведення та переліку питань, що виносяться на атестацію. Позивач була ознайомлена з характеристикою. Разом з тим, дата ознайомлення з атестаційним листом відсутня. Характеристика позивача до відділу культури Радомишльської РДА Житомирської області була направлена 27 травня 2014 року, тобто з порушенням визначеного пунктом 4.3. Положення про проведення атестації строку, крім того із супровідного листа не вбачається направлення разом з характеристикою атестаційного листа попередньої атестації.

Встановивши, що під час проведення атестації ОСОБА_4 окремі вимоги Положення про проведення атестації строку не було дотримано, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з урахуванням сукупності зібраних у справі доказів та встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку, що недотримання цих положень не впливає на висновок атестаційної комісії щодо оцінки професійної кваліфікації і ділових якостей працівника ОСОБА_4 та не можуть бути підставою для визнання її звільнення незаконним з подальшим поновленням на роботі.

Визнання позивача за результати атестації такою, що не відповідає займаній посаді, надавало відповідачу право її звільнити з займаної посади з додержанням встановленого порядку на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України не пізніше двомісячного строку з дня атестації.

Вказаний строк при звільненні позивача дотримано та судами встановлено відсутність станом на день її звільнення в установах і закладах Кочерівської сільської ради вакансій, а отже і відсутність можливості перевести ОСОБА_4 за її згодою на іншу роботу у зв'язку з відсутністю посади, яка відповідає її кваліфікаційному рівню.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано визнав правильним припинення трудового договору за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, оскільки встановив, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації позивач не може належно виконувати покладені на неї трудові обов'язки і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Щодо вимог про визнання незаконним розпорядження Кочерівського сільського голови від 26 червня 2014 року, від 27 червня 2014 року про звільнення з займаної посади позивача та доводів останньої про незаконність проведення такого звільнення під час її тимчасової непрацездатності, слід зазначити наступне.

Судами установлено, що згідно листка тимчасової непрацездатності позивач з 14 липня 2014 року проходила амбулаторне лікування в Радомишльській центральній районній лікарні та звільнена від роботи до 01 серпня 2014 року включно, стати до роботи з 02 серпня 2014 року.

Вказаний листок тимчасової непрацездатності не містить інформацію про продовження хвороби.

04 серпня 2014 року ОСОБА_4 до 11-40 години була присутня на робочому місці, що підтверджується її підписом із зазначенням дати в книзі обліку видачі трудових книжок та лише після цього часу звернулася до медичного закладу за отриманням медичної допомоги.

Відомості щодо повідомлення роботодавця про відкриття нового листка тимчасової непрацездатності на період з 04 серпня 2014 року, після виходу 04 серпня 2014 року на роботу та отримання трудової книжки, в матеріалах справи відсутні. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач підтвердила факт знаходження листка тимчасової непрацездатності за період з 04 серпня 2014 року по 14 серпня 2014 року безпосередньо у неї та не довела, що повідомляла відповідача про знаходження на лікуванні.

Судами попередніх інстанцій враховано, що розпорядженням голови Кочерівської сільської ради 27 червня 2014 року внесені зміни в пункт 1 розпорядження про звільнення позивач та встановлено, що датою її звільнення слід вважати перший робочий день після відновлення працездатності, яким, згідно з наявного у неї листка тимчасової непрацездатності є 15 серпня 2014 року.

При цьому, помилкове зазначення дати звільнення 04 серпня 2014 року, з урахуванням внесених розпорядженням голови Кочерівської сільської ради 27 червня 2014 року змін у розпорядження про звільнення позивача підлягає виправленню відповідно до пунктів 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.

Встановивши наведені вище обставини, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що розпорядження Кочерівського сільського голови від 26 червня 2014 року та від 27 червня 2014 року щодо звільнення позивача винесені з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, у зв'язку з чим, підстави для задоволення вимог позивача про визнання їх незаконними відсутні, як і відсутні підстави для задоволення вимог про поновлення позивача на посаді директора будинку культури с. Кочерів та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу з 04 серпня 2014 року до дня поновлення її на роботі.

Доводи касаційної скарги позивача про факт підробки атестаційного листа є аналогічними доводам позовної заяви та апеляційної скарги, були предметом перевірки і дослідження судів попередніх інстанцій під час розгляду справи, які дійшли висновків про відсутність належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та на правильність ухвалених у справі рішень не впливають.

В силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська