Справа № 2-477/11
Провадження № 8/345/3/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2018 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

судді Якиміва Р.В.,

секретар судового засідання ГладенькаЛ.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013 у справі № 2-477/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Войнилівська селищна рада Калуського району про визнання заповіту недійсним,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013, яке набрало законної сили 24.09.2015, в задоволенні позову ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_1В.) до ОСОБА_4, третя особа: голова Войнилівської селищної ради Калуського району про визнання заповіту недійним було відмовлено. Однак заявник вважає, що на час ухвалення вказаного рішення існували обставини, які не були встановлені судом та не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи. Зокрема КЗ «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» листом від 05.07.2018, наданим у відповідь на адвокатський запит, повідомлено, що хворий ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Калуської ЦРЛ: з 19.07.1997 по 15.08.1997 з діагнозом «Гострий ішемічний інсульт з правобічним геміпарезом, сенсорна афазія», з 24.03.1998 по 10.04.1998 з діагнозом «Стан після перенесеного ішемічного інсульту з вираженим правобічним геміпарезом, порушення функції ходьби на фоні церебрального атеросклерозу».

В рішенні суду від 25.12.2013 зазначено, що згідно Акту повторної посмертної комісійної судово-медичної експертизи № 16 від 15.05.2013 визначити психічний стан ОСОБА_3 та вирішити питання щодо його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складення заповіту 16.07.2010 не є можливим. Крім того, отримати оригінали медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_3 не представилося можливим, оскільки історію хвороби було вилучено 08.06.2011 суддею Калуського міськрайонного суду Бердан Н.В. та на даний час не повернуто.

Заявник вказав, що дана інформація була скрита з невідомих позивачу причин як матеріали для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 На думку заявника такий діагноз міг істотно впливати на здатність останнього усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Тому просить суд скасувати рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013 та ухвалити нове, яким позов задоволити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали, просили її задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти задоволення заяви та вважає її безпідставною, оскільки позивач тільки припускає, що перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у 1997 1998 роках вплинуло на неможливість встановити психічний стан останнього на час складення заповіту 16.07.2010. Разом з тим були проведені дві експертизи психічного стану спадкодавця. Пояснив, що дана обставина була зясована при розгляді справи судами різних інстанцій. Крім того, нововиявлена по справі обставина має бути істотною щодо предмету спору та такою, що вже встановлена, тобто має бути доказом, який має імперативну силу та не підлягає доказуванню, дослідженню та з`ясуванню. Також ця обставина має заперечувати чи повністю спростовувати наявні у справі докази щодо психічного стану ОСОБА_3, а не бути підставою для переоцінки доказів чи встановлення нових обставин.

ОСОБА_5 зазначив, що стан хворого у 1997 року з його діагнозом не може свідчити про його психічний стан на момент складання заповіту у 2010 році, тобто після спливу 13 років. З огляду на наведене просив відмовити у задоволенні заяви.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013 в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Голова Войнилівської селищної ради Калуського району про визнання заповіту недійсним відмовлено (а.с. 107-111 т. 2).

Дане рішення набуло законної сили 24.09.2015 на підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області, якою дане рішення залишено без змін (а.с. 54-56 т. 3).

Увалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.01.2016 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013 та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 залишено без змін (а.с. 113-115 т. 3).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі. Для визначених пунктами 3, 4 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів). Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що для визначення психічного стану ОСОБА_3 на час складення заповіту було проведено дві судові психіатричні експертизи, результати яких були враховані судом при ухваленні рішення по справі.

Заявник вказав у заяві, що з наданої їм КЗ «Центральна районна лікарня Калуської міської та районної рад Івано-Франківської області» відповіді № 1015 від 05.07.2018 на адвокатський запит, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Калуської ЦРЛ з 19.07.1997 по 15.08.1997 з діагнозом: «Гострий ішемічний інсульт з правобічним геміпарезом, сенсорна афазія»; з 24.03.1998 по 10.04.1998 з діагнозом: «Стан після перенесеного ішемічного інсульту (07.1997) з вираженим правобічним геміпарезом, порушенням функцій ходи на фоні церебрального атеросклезору» (а.с. 6).

Також листом від 18.05.2012 заявник був повідомлений, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у пуль монологічному відділенні Калуської ЦРЛ з 13.07.2010 по 14.07.2010 з діагнозом «Правобічна пневмонія. Ексудативний плеврит справа». Однак історія хвороби ОСОБА_3 була вилучена 08.06.2011 суддею Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області Бердан Н.В. і по даний час не повернуто.

Європейській Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд гарантоване п.1 ст.6 Конвенції повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах «Трегубенко проти України», «Рябих проти Росії»), та у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України», п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: «Салов проти України», п.93, «Проценко проти України», п.26, «Кравченко проти Росії», п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі «Сутяжник проти Росії», п.38).

Таким чином, суд вважає, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, не є такими в розумінні вимог статті 423 ЦПК України, оскільки докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин справи, що були встановлені судом, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, та не дають підстав для подібного втручання в принцип res judicata, так як не являються причиною фундаментального характеру.

З огляду на наведене вище суд відмовляє в задоволенні заяви про перегляд рішення за ново виявленими обставинами.

Керуючись п. ст. 259, 260, 423, 429 ЦПК України, суд -

ВСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.12.2013 у справі № 2-477/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Войнилівська селищна рада Калуського району про визнання заповіту недійсним відмовити.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області в пятнадцятиденний строк з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повна ухвала виготовлена 12.09.2018.

Суддя