Справа № 638/6060/18
Провадження № 2-з/638/380/18
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2018 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого: судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Котяш Н.В.

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Платинум банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним, виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Платинум банк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним, виконавчого напису нотаріуса недійсним та таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 10 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

3.08.2018 року надійшла заява позивача про забезпечення позову.

Ухвалами від 09.08.2018, 17.08.2018, 03.09.2018, 11.09.2018 заяви про забезпечення позову повернуто заявнику через недотримання вимог ст.151 ЦПК України, зокрема до заяви не додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 352,40 грн. за подачу такої заяви.

17 жовтня 2018 року позивачем вчергове подано заяву про забезпечення позову та до заяви подано клопотання про звільнення від сплати судового збору на пісдтаві ст.22 Закону Україн "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.5 ст.151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір», судовий збір за заявою про забезпечення доказів становить 352,40 грн.

За змістом ч.3 ст.22 Закону Україн "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Розглядувана справа не відноситься до справ, пов'язаних із захистом прав споживачів, оскільки предметом позовних вимог є іпотечний договір та виконавчий напис нотаріуса, а тому зазначена норма Закону не стосується даного позову.

Інших підстав для звільнення заявника від сплати судового збору судом не встановлено. Зазначене ОСОБА_1 про скрутне матеріальне становище сім'ї не підтверджено належними та допустими доказами.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у справі "Креуз проти Польші" (CASE OF KREUZ v. POLAND, case N 28249/95), Суд , що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див., mutatis mutandis, рішення суду у справі "Ейрі проти Ірландії", цитоване вище, там само, п. 25-26).

Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Однак Суд наголошує, що сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин цієї справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом" (див. "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" та "Аїт-Мугуб проти Франції", рішення суду, цитовані вище, там само, пункт 63 і далі та пункт 57 відповідно).

У даному випадку, названа вище сума судового збору визначена законом на рівні 0,2 роззміру прожиткового мінінмуму на одну працездатну особу, а тому не може бути визнана такою, що істотним чином перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя, а тому суд не вбачає підстав для звільнення заявника від сплати судового збору у зв'язку із скрутним матеріальним становищем її сім'ї.

Зважаючи на викладене, заявником не дотримано вимоги закону до заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі зобов'язаний перевіряти зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Оскільки всупереч ч.5 ст.151 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» до заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору, заяву необхідно повернути заявнику.

Керуючись ст.ст.151, 153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів до Апеляційного суду Харківської області.

Суддя: О.В. Шишкін