11.09.18
Справа № 690/247/18
Провадження № 2/690/160/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2018 року м.Ватутіне
Ватутінський міський суд Черкаської області
у складі: головуючого судді Здоровила В.А.
за участю секретаря Мельник С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
На даний час його автомобіль відновлено і він використовується ним за цільовим призначенням. Ремонтні роботи оплачувались ним за власні кошти та за рахунок страхового відшкодування СТДВ «Глобус», яке виплатило йому 9267 грн. 59 коп. Відповідач ОСОБА_2 відшкодував йому суму франшизи в розмірі 510 грн. 00 коп.. Загальна сума відшкодованих матеріальних збитків страхувачем відповідача - СТДВ «Глобус» та відповідачем ОСОБА_2 становить 9775 грн. 59 коп.. Таким чином станом на 01.01.2016 сума невідшкодованих матеріальних збитків становить 9023,79 грн..
Крім того він вважає, що зазнав моральної шкоди, яку оцінює у 6000 грн. 00 коп.. Моральна шкода полягає для нього в порушенні налагодженого стану життя у зв'язку з відсутністю автомобіля на час його ремонту. Сам по собі факт заподіяння шкоди майну, відсутність можливості тривалий час користуватися належним йому автомобілем та незручності у зв'язку з цим, втрата товарного виду автомобіля спричиняють моральні страждання. Моральна шкода полягає і у психічних переживаннях, які він переніс під час ДТП, подія змусила його пережити емоційний стрес, наслідки якого проявились у появі відчуття почуватись емоційно пригніченим, почуття страху можливого повторення подій, негативних переживаннях та спогадах, настороженості, емоційних та тілесних реакцій при згадуванні, переживанні фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасової відірваності від активного соціального життя, потребі в униканні логічних обставин, зниженому та нестійкому настрої, неприємних сновидіннях. Із-за відсутності автомобіля він змушений був перевозити урожай з огородніх ділянок, які знаходяться на значній відстані від місця проживання на велосипеді, чим завдав шкоди своєму здоровю.
Відповідач ОСОБА_2 відмовився .у добровільному порядку відшкодувати йому завдану шкоду, протягом майже трьох років не зробив ніяких дій, щоб відшкодувати заподіяну шкоду в добровільному порядку, на його письмове звернення щодо досудового врегулювання спору, письмової відповіді не надав, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом.
Повторно в судове засідання не зявився відповідач ОСОБА_2, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розписка про вручення судової повістки та довідка про доставку SMS повідомлення, поважність причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов та/або заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надійшло. В ході підготовчого судового провадження позовні вимоги позивача категорично не визнавав.
Ухвалою суду від 11.09.2018 вирішено провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2
Також в судові засідання не зявився представник відповідача ОСОБА_3, про причину своєї неявки в суд не повідомив та від нього не надходило жодних клопотань.
Суд, заслухавши позивача та вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають із відшкодування шкоди і регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ЦК України.
Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до постанови Катеринопільського районного суду Черкаської області від 13.08.2015 (а.с.9) ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
Ремонтні роботи автомобіля оплачувались позивачем за власні кошти та за рахунок страхового відшкодування СТДВ «Глобус» за зверненням саме позивача, а не відповідача, яке виплатило позивачу у відшкодування заподіяної шкоди 9267 грн. 59 коп. та понесені витрати по оплаті послуг експерта авто товарознавця. А відповідач ОСОБА_2 відшкодував йому за його зверненням тільки суму франшизи в розмірі 510 грн. 00 коп.. Загальна сума відшкодованих матеріальних збитків страхувачем відповідача - СТДВ «Глобус» та відповідачем ОСОБА_2 становить 9775 грн. 59 коп.. Таким чином станом на 01.01.2016 сума невідшкодованих матеріальних збитків становить 9023,79 грн..
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного цивільного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.
Частиною 1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (ч.2 ст.22 ЦК України).
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за №6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає належними та допустимими. А також вважає, що заподіяна гр. ОСОБА_2 матеріальна шкода позивачу гр.ОСОБА_1 підлягає до відшкодування.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Суд критично ставиться до поведінки відповідача гр.ОСОБА_2, який визнавши свою вину в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, однак заподіяну шкоду гр.ОСОБА_1 не відшкодував.
З огляду на це, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, і можливість відновлення немайнових втрат, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є сума 6000 грн. 00 коп. вона є сорозмірною тим моральним стражданням, яких зазнав позивач.
Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
А також суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп.
На підставі Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.16, 22, 23 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, та керуючись ст. 4, 12, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-289 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення виготовлено 17 вересня 2018 року.
Головуючий В.А.Здоровило