Номер провадження: 22-ц/785/4764/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Драганової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у справі за заявою ОСОБА_2 (заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області) про встановлення факту проживання на території України, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Шепітко І.Г. 26 січня 2018 року в м. Одесі,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України, вказуючи, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Баку, Айзербаджан. В 1989 році переїхав до м. Одеси, та з того часу постійно проживає разом зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_1. Отримати паспорт громадянина України не може, оскільки не був прописаний на території України на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (а.с. 2).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця в м. Баку, Азербайджан, на території України з 1989 року по цей час, в тому числі й на 16 липня 1990 року, зокрема на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року і на момент набрання чинності Закону України "Про громадянство України" - 13 листопада 1991 року (а.с. 29).

В апеляційній скарзі представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, матеріали справи не містять доказів безперервного, на законних підставах проживання ОСОБА_2 на території України з 1989 року до часу звернення до суду (а. с. 33-39).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Баку, Азербайджан.

Заявник у 1989 році переїхав до м.Одеси і з того часу постійно проживає та працює в м. Одесі.

З 04 жовтня 1989 року по 16 жовтня 1992 року заявник офіційно працював в Одеському виробничо-технічному підприємстві "Бриз" на посаді слюсаря 4-го розряду з ремонту обладнання, що підтверджується записом у його трудовій книжці (а.с.6).

З 01 грудня 1992 року по 09 вересня 2002 року працював слюсарем-наладчиком цеху ПВХ Заводу "Більшовик", про що також міститься відповідний запис у трудовій книжці (а.с.4-6).

Додатково факт проживання на території м.Одеси підтверджується наданими на його ім'я довіреностями на право користування та розпорядження транспортними засобами за 2001-2004 роки (а.с.10-13).

Дочка заявника ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м.Баку, є громадянкою України (а.с.21), народила у м.Одесі двох дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.19, 20).

На теперішній час заявник разом з дочкою та онуками проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживає в місті Одесі з 1989 року, в тому числі й на 16 липня 1990 року і по теперішній час, а тому, вимоги заявника законні, обґрунтовані і підлягали задоволенню.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Необґрунтованим є посилання у апеляційній скарзі представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області матеріали на те, що справи не містять доказів безперервного, на законних підставах, проживання ОСОБА_2 на території України з 1989 року до часу звернення до суду

Факт, що заявник дійсно проживає на території України з 1989 року підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме записами, зробленими у трудовій книжці ОСОБА_2.

Заявник проживає тривалий час разом зі своєю донькою та онуками за адресою: АДРЕСА_1.

Представником зацікавленої особи не надано судам першої та апеляційної інстанції доказів, які б спростовували доводів заяви ОСОБА_2.

Крім того, колегія суддів зауважує, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. З ч. 2ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання натериторії України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на територіїУкраїни

свійнаціональний паспорт, або мають посвідку на постійне чітимчасове проживання на території

України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливу, встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2018 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складений 11 вересня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе