справа №619/2695/18
провадження №2/619/1261/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2018 року Дергачівський районний суд
Харківської області
у складі : головуючого судді Кононихіної Н.Ю.
за участю секретаря судового засідання Михайлової А.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на боці позивача ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, третя особа на боці позивача ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу від 25 лютого 1977 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області за реєстровим № 21 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вулиці Чкалова, 31 смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області належить ОСОБА_5.
24.03.1977 вказаний вище житловий будинок в цілому був зареєстрований за ОСОБА_5 в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 1750 в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації.
Вона-позивач у справі ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 з 05.08.1972 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-ВЛ № 285164, виданим Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 50.
Майно, придбане під час зареєстрованого шлюбу є спільно придбаним майном подружжя. За життя її чоловіка ОСОБА_5 поділ майна подружжя не відбувся та частки подружжя у спільній сумісній власності визначені не були.
Майно набуте нею та ОСОБА_5 під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними.
ОСОБА_5 помер 13 травня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 635493, виданим виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 61.
Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли ОСОБА_6 (донька спадкодавця-третя особа у справі), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.06.2018 (№ витягу 52339651, номер в спадковому реєстрі 62592334,номер у нотаріуса: 151/2018) та вона- позивач у справі, шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07.07.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину ( тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, чи подавали заяву нотаріусу про прийняття спадщини).
Відповідачка у справі дружина її сина ОСОБА_7, який помер .
Відповідачка була прописана у вказану вищий житловий будинок зі згоди її покійного чоловіка, але з умовою, що вона зніметься з реєстрації при першій вимозі.
Відповідачка у справі в вищевказаному будинку не проживає більш ніж 10 років, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Особистих речей її за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на її імя за вищевказаною адресою не надходить.
Той факт, що відповідачка в вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом депутата Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 27.05.2018 року та визнається і нею самою.
Відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку не проживає, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в ньому не має, кореспонденція та листи на її імя по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок не має, однак вона залишається бути прописаним в ньому, що перешкоджає оформленню позивачем субсидії.
Оскільки, на протязі більш ніж 6-ть місяців відповідачка в житловому будинку не мешкає, згідно ст.ст.71,72 ЖК України вона втратила право на користування житловим будинком № 31 по вулиці Чкалова смт.Пересічне Дергачівського району Харківської області.
Прописка відповідачки в її будинку не дає позивачу можливості здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном, позбавляє її права на оформлення субсидії.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися, в поданих до суду заявах позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити , справу просили проводити в їхню відсутність та без фіксації судового засідання технічними засобами з постановленням у справі заочного рішення, що суд вважає за можливе.
Відповідач у справі ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їхню відсутність.
Третя особа у справі ОСОБА_3 в поданій до суду заяві позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала повністю. Просила справу проводити у її відсутність та без фіксації судового засідання технічними засобами, що суд вважає за можливе.
Третя особа у справі ОСОБА_4Ю в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе проводити розгляд справи в його відсутність за наявними у справі матеріалами.
З письмової згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України
Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 25 лютого 1977 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області за реєстровим № 21 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вулиці Чкалова, 31 смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області належить ОСОБА_5.
24.03.1977 вказаний вище житловий будинок в цілому був зареєстрований за ОСОБА_5 в реєстрову книгу № 10 за реєстровим № 1750 в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації.
Позивач у справі ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 з 05.08.1972 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-ВЛ № 285164, виданим Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 50.
Майно, придбане під час зареєстрованого шлюбу є спільно придбаним майном подружжя. За життя ОСОБА_5 поділ майна подружжя не відбувся та частки подружжя у спільній сумісній власності визначені не були.
Майно набуте позивачем та ОСОБА_5 під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку майна, яке є приватною власністю чоловіка або дружини, тому воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними.
ОСОБА_5 помер 13 травня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ № 635493, виданим виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 61.
Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли ОСОБА_6 (донька спадкодавця-третя особа у справі), що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 19.06.2018 (№ витягу 52339651, номер в спадковому реєстрі 62592334,номер у нотаріуса: 151/2018) та позивач у справі, шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07.07.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину ( тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, чи подавали заяву нотаріусу про прийняття спадщини).
Відповідач ОСОБА_2 дружина ОСОБА_7, який помер та був сином позивачки.
Відповідачка у справі в вищевказаному будинку не проживає більш ніж 10 років, фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Особистих речей її за вищевказаною адресою не має, кореспонденція на її імя за вищевказаною адресою не надходить.
Той факт, що відповідач ОСОБА_2 в вищевказаному будинку не проживає, підтверджується актом депутата Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 27.05.2018 року та визнається і нею самою.
Відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку не проживає, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, особистих речей його в ньому не має, кореспонденція та листи на її імя по вказаній адресі не надходять, права власності на будинок не має, однак вона залишається бути прописаною в ньому, що перешкоджає оформленню позивачем субсидії.
Оскільки, на протязі більш ніж 6-ть місяців відповідач ОСОБА_2 в житловому будинку не мешкає, згідно ст.ст.71,72 ЖК України вона втратила право на користування житловим будинком № 31 по вулиці Чкалова смт.Пересічне Дергачівського району Харківської області.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»:Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю.
Згідно розяснень, наданих в п. п. 24 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Пленум Верховного Суду України в постанові N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст.319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням;
Відповідно до ч. 2 ст. 2, ст. ст.7,11 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.
Остаточне рішення суду про виселення відповідача є підставою для зняття його з реєстрації за адресою спірної квартири, оскільки добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється.
Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право, що і застосовується в даному випадку.
Таким чином , аналізуючи вищевказане , беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставіст. ст. 16 ЦК України, ст.ст. 7, 141,152,153,154,159 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 77-81, 89, 206, 258, 259, 263-265, 280-284, 288,289, 354 ЦПК України (в редакції 2017 року), суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (НОМЕР_1, виданий Солоницівським ВМ Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області 21.08.2002), такою, що втратила право користування житловим будинком № 31, розташованим по вул. Чкалова смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області
Стягнути зі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, (НОМЕР_1, виданий Солоницівським ВМ Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області 21.08.2002)на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані за сплатою судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок.
Повний текст рішення виготовлено 17.10. 2018.
Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до апеляційного суду Харківської області апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.
Повне найменування (імя) сторін:
Суддя Н. Ю. Кононихіна