Номер провадження: 22-ц/785/7048/18
Номер справи місцевого суду: 500/5519/17
Головуючий у першій інстанції Швець В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та моральної шкоди,

встановив:

06.10.2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивувала тим, що 03.04.2015 року між нею та відповідачем було укладено усний договір щодо надання юридичної допомоги, а саме: складання позовної заяви, представництво інтересів в суді та інших органах державної влади. За усними умовами відповідачу було передано 600 доларів США, але у зв'язку з тим, що вона була незадовільна якістю роботи ОСОБА_5 (остання не погоджувала деякі процесуальні дії з нею, тощо) за її ініціативою усний договір було розірвано та вона наполягла на поверненні усієї суми в розмірі 600 доларів США. 300 доларів США ОСОБА_5 повернула, але решту - відмовилась, посилаючись на часткове виконання своїх зобов'язань за усним договором. Також позивач просила стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 8000грн. за несвоєчасне та неякісне виконання своїх зобов'язань.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та на підставі ст.ст. 906 та 1167 ЦК України просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала, обставини справи визнала частково.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів та моральної шкоди було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання щодо скасування рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2018 рокута постановлення нового рішення по справі, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала жодного доказу належного, допустимого та достовірногоу відповідності до ст.ст.77-79 ЦПК України щодо підтвердження своїх вимог. Суд прийшов до висновку про необґрунтованість та надуманість вимог позивача, тому що в судовому засіданні не встановлено жодного доказу провини відповідача у заподіянні збитків позивачу, а тому не має підстав й для відшкодування моральної шкоди, умови якого передбачені ст.ст.23,1167 ЦК України.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, в обґрунтування позовних вимог щодо повернення еквіваленту 300 доларів США, позивач послався на положення ст.906 ЦК України, тобто на відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг.

Згідно до ст.906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Але в позовній заяві позивач вказує на те, що відповідач заволоділа її грошима без належних для цього підстав, та повинна повернути безпідставно набуті грошові кошти.

За змістом ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Дана норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Крім того, судом було встановлено, що за таких підстав позивач вже зверталася до суду з позовом, рішенням суду, яке набрало законної сили, від 4 жовтня 2017 року у задоволенні її вимог відмовлено (а.с.59).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, оскільки вважає, що частину своїх зобов'язань виконала, а саме підготувала позовну заяву, здійснювала представницькі дії у судових засіданнях, витребувала довідки та правильно обґрунтувала правову позицію за поданим позовом тощо.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

За змістом ст.ст. 263, 264 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Досліджуючи обставини справи, суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин.

Так, судом встановлено, що 3 квітня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено усний договір щодо представництва інтересів, а саме, складання позовної заяви, представництво інтересів в суді та інших органах державної влади тощо. 3 квітня 2015 року від імені позивача на ім'я відповідача було укладено та нотаріально завірено довіреність.

За усними умовами договору позивачем відповідачу було передано 600 доларів США.У зв'язку з незадоволенням якістю та терміном роботи ОСОБА_5 ОСОБА_4 розірвала усний договір, внаслідок чого 21 грудня 2016 року останній відповідачем було повернуто 300 доларів США.300 доларів США відповідач повертати позивачу відмовилась, посилаючись на виконання частини зобов'язань, передбачених договором.

В даному випадку сторони дали пояснення що дійсно існувала домовленість про надання послуг. Сторони визнали, що такі послуги були надані, але позивач не задоволена їх обсягом та якістю.

Вирішуючи дане питання, суд першої інстанції досліджував обставини справи, обставини, викладені в позовній заяві та доводи відповідача, однак через розбіжність в поясненнях сторін та відсутність письмового договору, суд був позбавлений можливості дослідити всі умови договору, перевірити обсяг та вартість послуг.

З цих підстав, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що матеріали справи не мають жодного доказу на підтвердження вимог позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на укладення договору щодо надання юридичних послуг є безпідставними. В матеріалах справи відсутній письмовий договір на надання юридичних послуг, наявна лише довіреність на представництво інтересів позивача, а тому дослідити та перевірити умови договору не має можливості. В цій частині висновки суду відповідають обставинам справи, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів провини відповідача у заподіянні збитків позивачу, а тому й не має підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ч.5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду -залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.10.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

О.С. Комлева