Ухвала

Іменем України

Справа № 712/8019/18

Провадження 2-з/712/59/18

10 вересня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - МАРЦІШЕВСЬКОЇ О.М.

за участю секретаря судового засідання Олефіренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Черкаси за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, про встановлення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), третя особа: Орган опіки та піклування ЧМР (вул.Благовісна,170, м.Черкаси), посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.12.2012р. З січня 2018р. сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Позивачем 06.07.2018р. до Соснівського районного суду м.Черкаси подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Діти ОСОБА_3, 24.10.2012р.н. та ОСОБА_4, 19.06.2016р.н. проживають разом з позивачем та знаходяться на його повному утриманні. Відповідачка виїхала до Чеської республіки та повертаючись в м.Черкаси, фактично мешкає за адресою спільних знайомих сторін: АДРЕСА_2. На твердження позивача у відповідача немає у власності нерухомості, а відтак належних житлових умов, а також немає самостійного доходу. Відповідач фактично залишила дітей на позивача, у їхньому вихованні допомагають мати позивача та нянька, в квартирі, в якій проживають діти, для них облаштовано дитячу кімнату, біля будинку знаходиться дитячий садок, який відвідує старша донька та буде відвідувати молодша. У зв"язку з викладеним, позивач просить встановити місце проживання дітей ОСОБА_3, 24.10.2012р.н. та ОСОБА_4, 12.09.2016р.н. разом із батьком за адресою реєстрації місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В наданій суду 07 вересня 2018 року заяві представник позивача адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії, а саме здійснювати виїзд поза межі України та здійснювати вивезення дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 без дозволу ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення в цивільній справі №712/8019/2018 з тих мотивів, що відповідач на даний час виїхала в м.Київ, забравши без дозволу позивача з їхнього постійного місця проживання дітей та перед поданням позовної заяви неодноразово вказувала, що має намір виїхати до Чеської республіки, забравши за собою дітей, де мешкають її батьки та рідна сестра. Таким чином, існує ймовірність, що внаслідок незаконних дій відповідач вивезе дітей сторін поза межі України. Відповідач проти волі позивача самоправно вивезла всі речі з помешкання позивача та грошові кошти, які можуть бути використані для оформлення документів щодо виїзду за межі України. В підтвердження позивач надав протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.07.2018, рапорт начальнику Черкаського ВП ГУНП підполковнику ОСОБА_6 та протокол допиту потерпілого.

Заява про забезпечення позову передана судді 10 вересня 2018 року.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ст.150 ЦПК України позов забезпечується : 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; пункт 2 виключено, 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; пункти 5-8 виключені, 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (ч.3 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ).

У разі накладення на громадянина адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, йому тимчасово обмежується право на виїзд з України з дитиною строком на один рік з дня накладення адміністративного стягнення, крім випадку, коли є нотаріально посвідчена згода на виїзд дитини другого з батьків ( ч.6 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ).

Згідно з положеннями ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований ЗУ 11 вересня 1997 року) та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві.Виконання будь-якого рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, якою гарантовано право на справедливий суд, що включає в себе обов'язкове виконання судового рішення.

Отже, нормами ст.150 ЦПК України встановлено види забезпечення позову, серед яких відсутній вид забезпечення позову як тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, оскільки таке обмеження є самостійним процесуальним питанням, повязаним з виконанням судових рішень у цивільних справах і врегульований статтею 441 ЦПК України, а тому клопотання не підлягає задоволенню, оскільки тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в порядку застосування засобу забезпечення позову не може вважатись таким, що застосоване на передбачених законом підставах.

Крім того, в заяві не обгрунтовано, що невжиття такого заходу як обмеження у виїзді за кордон відповідачки та неповнолітніх дітей може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній справі з приводу спору між сторонами про місце проживання неповнолітнніх дітей або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки питання виїзду за кордон дітей врегульовані сімейним законодавством з урахуванням змін згідно з Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" 3 липня 2018 року № 2475-VIII, а реалізація положень законодавства сторонами у даній справі не потребує додаткових процесуальних гарантій в порядку забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149-153, 260,261,353 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її складення безпосередньо до Апеляційного суду Черкаської області або через Соснівський районний суд м.Черкаси.

Ухвала складена та підписана суддею 10 вересня 2018 року.

Суддя О.М. Марцішевська