Справа № 156/992/17 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/959/18 Категорія: 20 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Іваничівська державна нотаріальна контора про визнання договору про розірвання договору купівлі-продажу частини житлового будинку недійсним та переведення прав і обов'язків покупця за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 29 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на праві особистої приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, що у АДРЕСА_1. Інша половина житлового будинку належала ОСОБА_3. 27 грудня 2010 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу своєї частки житлового будинку, не повідомивши про це її, як учасника спільної часткової власності відповідно до вимог ст.362 ЦК України, хоча вона бажає придбати частку ОСОБА_3 у житловому будинку. У зв'язку з тим, що під час розгляду справи договір купівлі-продажу половини житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був розірваний за спільною згодою, позивачпросила визнати договір про розірвання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та посвідчений нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори ОСОБА_1 23.11.2017 року за реєстровим номером 1984 недійсним; перевести на неї права і обов'язки покупця 1/2 частини вищевказаного житлового будинку, що належить ОСОБА_3.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 29 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог - Іваничівська державна нотаріальна контора про визнання договору про розірвання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку недійсним та про переведення прав і обов'язків покупця відмовлено повністю.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 02.10.2017 року на 1/2 частину житлового будинку, що в смт. Іваничі по вул. Відродження 16, що належить ОСОБА_3.

Повернуто ОСОБА_5 внесені нею на дипозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (р/р 2504; код отримувача 26276277; МФО отримувача 820172) кошти в сумі 27 098,00 грн. згідно квитанції № 0.0.993582158.1 від 21.03.2018 року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_5, покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4, вважаючи, що рішення суду є правильним і законним просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 632 ЦК України продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 16.11.1991 року, зареєстрованого в реєстрі № 1057, належить 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 3-4), що підтверджується витягом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26677441 від 12.07.2010 року (а.с. 5). Інша 1/2 частина вищевказаного житлового будинку на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на спадщину НОМЕР_1 від 09.04.2010 року належить ОСОБА_3, що підтверджується витягом КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26024894 від 30.04.2010 року (а.с. 50, 51).

ОСОБА_3, не повідомляючи іншого співвласника (ОСОБА_5) про намір продати свою частку в будинку, 27.12.2010 року уклала договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі № 3509 (а.с. 52-53) у зв'язку з чим порушила переважне право позивача, перед іншими особами, на купівлю частки житлового будинку. Однак, договір купівлі-продажу від 27.12.2010 року не був зареєстрованим у Державному реєстрі правочинів, що суперечить підп.б) п. 5 договору та ст. 640 ЦК України.

Як встановлено судом та вбачається з п. 3 договору купівлі-продажу, що відчужувана 1/2 частина житлового будинку має розмір житлової площі 41,9 кв.м. Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не було досягнуто згоди щодо всіх умов передачі будинку та його оплати, у зв'язку з невідповідністю фактичного розміру житлової площі (12,9 кв.м.) умовам договору (41,9 кв.м.). Так, фактично нерухоме майно, яке було предметом договору купівлі-продажу не було передано від продавця покупцю. Право власності після посвідчення договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку не було перереєстровано на нового власника і залишалося зареєстрованим за ОСОБА_3.

23.11.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6, за спільною згодою, уклали договір про розірвання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, посвідченого Іваничівською державною нотаріальною конторою 27.12.2010 року за реєстровим № 3509 (а.с. 41).

Беручи до уваги наведені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування дійсних обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правової оцінки зібраним по справі доказам та застосуванням правових норм, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору про розірвання договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку недійсним. У зв'язку із розірванням договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку позовна вимога про переведення прав і обов'язків покупця також не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони договору купівлі -продажу не мали право його розірвати, оскільки всі зобов'язання по договору ними виконані і договір припинився не заслуговують на увагу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України ).

Як встановлено судом та підтверджується дослідженими доказами сторони договору купівлі - продажу 1/2 частини житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в передбаченому законом порядку за взаємною згодою розірвали укладений між ними договір купівлі продажу, а тому підстави для визнання недійсним оспорюваного договору про розірвання договору купівлі - продажу відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права, обставин справи та оцінки досліджених судом доказів позивачем.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 29 травня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді