Справа № 222/324/2012
Провадження № 22-ц/772/2069/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Панченко Д. І.
Доповідач:Голота Л. О.
УХВАЛА

22 жовтня 2018 рокуСправа № 222/324/2012м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі судді Голоти Л.О.,

вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Теплицького районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и в :

До Апеляційного суду Вінницької області надійшла зазначена справа з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року.

У поданій апеляційній скарзі заявником ставилося питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 16 лютого 2012 року з тих підстав, що копію оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було надіслано заявнику 17 лютого 2012 року та вручено особі на прізвище ОСОБА_4 21 лютого 2012 року, однак зазначена особа за адресою заявника не проживає та не є членом його сім'ї та йому не відома. Копію ухвали місцевого суду було отримано заявником лише 14 вересня 2018 року /т.1 а.с. 247/, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 354 ЦПК України є підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, так як апеляційна скарги ним подана 18 вересня 2018 року, тобто протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 вересня 2018 року визнано наведені ОСОБА_3 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року у даній справі залишено без руху.

Надано заявнику строк для подання заяви про поновлення строку, вказавши інші підстави для його поновлення, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали суду від 26 вересня 2018 року отримано заявником 11 жовтня 2018 року.

У визначений судом строк ОСОБА_3 подано заяву вх. № 9999 від 17 жовтня 2018 року про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій, заявник посилається на те, що у квітні 2018 року він будучи у виконавчій службі дізнався про існування обмеження у виїзді за межі України відносно нього та отримав там же копію ухвали суду першої інстанції від 16 лютого 2012 року.

Водночас, намагаючись оскаржити ухвалу місцевого суду заявником обрано невірний спосіб захисту та подано заяву про скасування заборони у виїзді за межі України в порядку передбаченому для скасування заходів забезпечення позову, в задоволенні якої суд апеляційної інстанції відмови зазначивши, що скасування тимчасової заборони у виїзді за межі України в порядку скасування заходів забезпечення позову не передбачено та роз'яснено йому право на апеляційне оскарження ухвали суду. Стверджує, що копію ухвали місцевого суду заявник отримав в суді 14 вересня 2018 року, а отримання судового рішення в іншому органі не спростовує встановленого законом офіційного порядку отримання судового рішення.

Ознайомившись із поданою заявою, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Суд вважає, що наведені в заяві вх. № 9999 від 17 жовтня 2018 року підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не свідчать про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для ОСОБА_3 на вчинення дій по оскарженню в апеляційному порядку ухвали місцевого суду від 16 лютого 2012 року.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

За змістом підпункту 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення ухвали, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Зі справи слідує, що ухвала Теплицького районного суду Вінницької області була постановлена 16 лютого 2012 року без участі ОСОБА_3 /а.с. 146/, копію ухвали суду було надіслано на адресу ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) 17 лютого 2012 року та вручено за даною адресою особі 21 лютого 2012 року /а.с. 150/.

Окрім цього, зі змісту заяви про скасування тимчасової заборони у виїзді за межі України, яка надійшла до місцевого суду 02 квітня 2018 року /а.с. 178/, слідує, що ОСОБА_3 знав про оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 16 лютого 2012 року, однак апеляційну скаргу подав лише 18 вересня 2018 року, тобто зі значним пропуском строку оскарження.

Посилання ОСОБА_3 на те, шо копію ухвали місцевого суду було отримано заявником лише 14 вересня 2018 року, а апеляційну скаргу подано 18 вересня 2018 року, тобто протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали місцевого суду, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 354 ЦПК України є підставою для поновлення пропущеного строку, апеляційний суд вважає необґрунтованими, адже про існування оскаржуваної ухвали заявник знав ще у квітня 2018 року коли подав заяву про скасування тимчасової заборони у виїзді за межі України, до якої було додано завірену копію ухвали Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року /а.с. 178-183/.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Пономарьов проти України", заява N 3236/03, п.41, від 3 квітня 2008 року).

Апеляційний суд зазначає, що право на поновлення строку оскарження реалізується з урахуванням конкретних обставин, яким суд має надати правову оцінку.

Необхідність перегляду судового рішення, що набрало законної сили та чинне понад 6 років, має бути зумовлена виключними обставинами (оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність судового рішення, здійснюючи свої права та обов'язки протягом усього часу чинності цього рішення), наявність яких є очевидною та безспірною, що обґрунтовувало би порушення принципу правової визначеності, який вимагає поваги до остаточного рішення суду, та виправдовувало таке порушення необхідністю відновлення прав та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася до суду за таким переглядом, а також неможливістю цієї особи відновити свої права шляхом використання передбачених законом інших способів захисту.

Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Право апеляційного оскарження не є абсолютним і у будь-якому разі на суд покладено обов'язок надавати оцінку обґрунтованості причин пропуску строку оскарження судового рішення, у тому числі суд має звернути увагу, наскільки швидко й сумлінно діяв заявник із метою оскарження судового рішення, та, відповідно, чи є у його діях ознаки зловживання правом на оскарження судового рішення, та мотивувати підстави поновлення цього строку.

Суд звертає увагу на те, що заявник був обізнаний з ухвалою місцевого суду що найменше у квітні 2018 року, крім цього, суд враховує те, що текст ухвали місцевого суду оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 лютого 2012 року доступ до якого є вільним, а відтак наведені в заяві причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути підставою для поновлення цього строку, оскільки можливість подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу суду першої інстанції з моменту, коли особа дізналася про її наявність, залежала лише від волевиявлення самого заявника та зазначене не перешкоджало заявнику звернутися до представника.

Крім цього, в ухвалі Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року судом першої інстанції зазначено порядок і строк її апеляційного оскарження /т. 1 а.с. 147/, шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів через суд першої інстанції.

Обрання заявником невірного способу оскарження ухвали місцевого суду (подання заяви про скасування заходів забезпечення) не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, отже, можливість своєчасного подання апеляційної скарги залежала тільки від волевиявлення самого заявника, тобто має суб'єктивний характер.

Не знання законодавства, вчинення невірних процесуальних дій не є поважними причинами пропуску процесуального строку.

Проте, що неналежна організація процесу оскарження судового рішення не є поважною причиною пропуску такого строку, зазначено також і в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 127/17887/15-ц.

Відповідно до прецедентної пракрити Європейського суду з прав людини безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наведені ОСОБА_3 причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції є неповажними.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд вважає, що наведені ОСОБА_3 причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції є неповажними та не дають правових підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, оскільки відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

З огляду на наведене, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України.

Керуючись статтями 44, 127, 354, 356, 357, 389, 390 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Теплицького районного суду Вінницької області від 16 лютого 2012 року у справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Теплицького районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Суддя: Підпис Л. О. Голота

Згідно з оригіналом

Суддя Л. О. Голота