Ухвала

07 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 442/3299/15-ц

провадження № 61-39574 ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року про відкриття провадження у справі, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1), у якому просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 борг за договором оренди нежитлового приміщення в розмірі 30 000,00 грн, пеню за невиконання умов договору у розмірі 9 875,47 грн, проценти, передбачені статтею 536 ЦК України у розмірі 4 074,73 грн, застосувати відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України: інфляційні нарахування за весь час прострочення у розмірі 15 670,80 грн і 3% річних у розмірі 964,50 грн, а також 6 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Позивач також просив зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року відкрито провадження у справі.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі у розмірі 30 000,00 грн, 15 670,80грн інфляційних нарахувань за час прострочення зобов'язання, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 964,50 грн, пеню у розмірі 9 875,47 грн, проценти за безпідставне користування грошовими коштами у розмірі 4 074,73 грн. Зобов'язано ФОП ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 нежитлове приміщення по АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині позову про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 074,73 грн процентів за безпідставне користування грошовими коштами скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду в частині судового збору змінено, зменшено його розмір до 565,11 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року у не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року залишено без змін.

До Верховного Суду 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав касаційні скарги на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року про відкриття провадження у справі, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі не переглядалась судом апеляційної інстанції, тому не підлягає касаційному оскарженню.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року не входить до переліку судових рішень, які є предметом оскарження у касаційному порядку.

За таких обставин, у відкритті провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року про відкриття провадження та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_1, за результатами якого постановлена ухвала суду касаційної інстанції від 30 серпня 2017 року про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Конвенції містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку із забезпеченням права на касаційне оскарження судових рішень.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1 скористався передбаченим законом правом на касаційне оскарження судових рішень, після чого повторно подає касаційні скарги на ті ж судові рішення, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктами1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2015 року про відкриття провадження у справі, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь