Справа № 513/1079/15-ц
Провадження № 2/513/7/18
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., представників позивача адвоката ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про поділ спільно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 12 жовтня 2008 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

В шлюбі дітей не мають. З 2013 року вони припинили спільне проживання.

В 2009 році під час шлюбу, на спільні кошти, вони почали будувати будинок, розташований по вулиці Пушкіна, 72, в смт. Сарата Одеської області, будівництво якого закінчили в 2013 році. Правовстановлюючі документи на будівництво оформили на відповідача, який на теперішній час проживає там з іншою жінкою.

На придбання будівельних матеріалів, оплату будівельникам, сторонами було витрачено 660000 гривень.

За час шлюбу вони придбали автомобіль «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 220000 гривень, яким користується відповідач. Згоди щодо розподілу спільно набутого майна між ними не досягнуто. Позивачка вважає, що як дружина, у відповідності до закону, має право на 1/2 частку будинку та 1/2 частку автомобілю.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку будинку, розташованого по вул.Пушкіна, 72, в смт.Сарата Одеської області та на 1/2 частку автомобіля марки «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_2, зобовязавши відповідача компенсувати їй вартість 1/2 частки житлового будинку в сумі 330 000 гривень та вартість 1/2 частки автомобіля в сумиі 110 000 гривень (т. 1 а.с.2- 4).

14 жовтня 2015 року позивачка уточнила позовні вимоги та додатково просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ( т.1 а.с.54-56).

Ухвалами Саратського районного суду Одеської області від 14 грудня 2015 року та від 21 травня 2016 року були задоволені клопотання представника позивачки щодо призначенння судової будівельно-технічної експертиза та провадження у справі було зупинено на час проведення експертизи ( т.1 а.с.66-68, а.с.150-151).

Ухвалами суду від 02 лютого 2016 року та від 13 грудня 2016 року провадження у справі було поновлено ( т.1 а.с.85-86, а.с.220).

Ухвалою Саратського районного суду Одееської області від 23 листопада 2017 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ спільно набутого майна були розєднані у самостійні провадження (т.2 а.с.18).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 січня 2018 року за заявою представника позивачки - адвоката ОСОБА_1 позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про поділ майна в частині визнання права власності на 1/2 частку автомобіля марки «Вольво» реєстраційний номер НОМЕР_2 було залишено без розгляду (т.2 а.с.43).

Ухвалою суду від 15 травня 2018 рку була задоволена заява ОСОБА_6 та вона була залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ( т.2 а.с.159).

Під час розгляду справи позивачка неодноразово уточнювала свої вимоги та остаточно, з урахуванням уточнених позовних вимог від 13 вересня 2018 року (т. 2, а.с. 192-195) просила:

1. Провести реальний розподіл житлового будинку, розташованого по вул. Пушкіна, № 72 в смт. Сарата Одеської області загальною площею 140,2 кв. м.

2. Виділити їй 1/2 частину житлового будинку відповідно до висновку судово-будівельної технічної експертизи № 14/06 за варіантом № 1 з відступленням від рівності ідеальних частин, а саме: з житлового будинку літера «А», перший поверх: 1 коридор, площею 3,9 кв. м, 2 коридор площею 20,0 м, 3 кухня площею 13,8 кв.м; 4 гараж площею 25,0 кв.м; 5 ванна площею 7,0 кв.м; частину сараю літера «Б» площею 14,1 кв.м (розміром 3,43 м х 4,10 м); І водопровідний кран; ІІ водопровідний кран; 1/2 частку споруд загального користування (№1 паркан, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, № 5 огорожа № 6 огорожа № 7 огорожа, 111 вимощення), загальною площею під літ. «А» 69,7 кв.м загальною вартістю 556511,50 гривень, що складає 13/25 часток та визнати за нею право власності на зазначену частину будинку.

3. Виділити їй у користування земельну ділянку для обслуговування частини житлового будинку.

4. Стягнути з відповідача на її користь судовий збір у загальному розмірі 6141,2 гривень; витрати на залучення експерта 6500 гривень та оплату проїзду експерта (за паливо для автомобіля) - 810,88 гривень; проїзд представника позивачки для виготовлення технічного паспорту - 469 гривень; виготовлення техпаспорту - 375,09 гривень; витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 27000 гривень, а також проїзд представників до смт. Сарата для участі у восьми судових засіданнях 1280 гривень

Позивачка ОСОБА_5та її представники адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити уточнений позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження її витрат на будівництво житлового будинку. За час їх спільного мешкання з позивачкою , а саме з 2009 року по 2012 рік, будинок не був добудований, він будувався після того, як позивачка пішла від нього. Крім того, на спірний будинок відсутнє свідоцтво про право власності, а отже, власність не зареєстровано у визначеному законом порядку, у звязку з чим, зазначений будинок не може бути обєктом поділу. Щодо вимог позивачки про поділ земельної ділянки, відповідач зазначив, що вона надавалась йому на підставі рішення Саратської селищної ради від 30 липня 2008 року в оренду для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд до укладання шлюбу. 29.11.2013 року року він отримав свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку. Ця земельна ділянка є його приватною власністю і не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, так як набута в прядку реалізації його права на приватизацію землі і на її придбання спільні кошти подружжя не витрачались. Розмір судових витрат, які просить стягнути з нього позивачка, не підтверджений належними доказами. Просили в задоволенні позову відмовити повнвістю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, позов не визнала, посилаючись на те, що з 2012 року вона проживає з відповідачем без реєстрації шлюбу. З 2012 року по 2013 рік ОСОБА_3 проживав разом із нею по вул.К.Маркса, 1/18 б, кв.3. З 2013 року вони стали проживати разом у спірному будинку. 09 липня 2014 року у них народилась спільна дитина ОСОБА_8. З 2013 по 2017 рік вона отримала 270757,12 гривень доходу, а також у 2016 -2017 році кошти на загальну суму 24833, 84 гривень їй переказувала рідна сестра. Всі кошти вона вкладала у спірний будинок, купувала будівельні матеріали разом з відповідачем, меблі, обладнання, сплачувала комунальні послуги (інтернет), робила ремонт, клеїла шпалери. Їй відомо, що спірний будинок на період з 2012 по 2013 рік був не добудований, від будувався після того, як позивачка пішла від відповідача.

Будучи належним чином було повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилась. Надала суду заву, в якій зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачки та просила справу розглянути за її відсутності (т.2 а.с.197).

Свідок ОСОБА_9 показала, що вона є рідною сестрою позивачки. Їй відомо, що з 2005 року по 2008 рік позивачка та відповідач жили разом без реєстрації щлюбу та перебували на заробітках в Італії. В 2008 році на зароблені сторонами спільні кошти батько позивачки ОСОБА_2 заклав фундамент спірного будинку. 12 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, після чого переїхали в смт.Сарата, найняли квартиру і за спільні кошти підняли стіни, накрили дах спірного будинку. В 2009 році позивачка виїхала на заробітки в Італію та кожного місяця надсилала кошти відповідачеві на будівництво. У травні 2013 року вона в черговий раз була у сторін в гостях у спірному будинку і бачила, що будинок був збудований, в ньому була вода, електроенергія, змонтовано систему опалення, підключений інтернет, лишилось поклеїти шпалери. У червні 2013 року сторони припинили спільне проживання.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, по сусідству з ОСОБА_3 В 2013 році другий поверх спірного будинку був непридатний для житла. Чи була в будинку вода та інші комунікації, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_11 показав, що в 2012 році познайомився з ОСОБА_3 та з того часу з ним товаришує. Станом на 2012 рік будинок був збудований, утеплений, були вікна, дах. З того часу зовнішній вигляд будинку не змінився, але внутрішні роботи не були завершені, на другий поверх вела драбина, двері в кімнаті завішені килимом.

Вислухавши позивачку та її представників адвоката ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_4, думку третьої особи ОСОБА_6, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Рішенням Саратської селищної ради Одеської області № 910-V від 30 липня 2008 року ОСОБА_3 надано з земель житлової і громадської забудови населеного пункту смт. Сарата земельну ділянку площею 0,15 га в оренду строком на 5 років для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Одеська область, смт Сарата, вулиця Пушкіна, 72 (а.с. 93, том 2).

12 жовтня 2008 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 089425, виданим 12 жовтня 2008 року Старосільською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.5, том 1).

Згідно висновку на проект будівництва №15 від 06 жовтня 2009 року, ОСОБА_3 погоджено проект на будівництво житлового будинку за адресою: Одеська область, смт Сарата, вулиця Пушкіна, 72 (а.с.26, том 1).

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Одеська область, смт Сарата, вулиця Пушкіна, 72 (т.1 а.с.278; т.2 а.с.94).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 72 по вулиці Пушкіна смт Сарата Одеської області, житловий будинок побудований у 2009 році, сарай та інші споруди у 2010 році (т.1,а.с. 139-145)

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу дружині відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ( т. 2 а.с.198).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №14/06 від 21 листопада 2016 року, залишкова вартість житлового будинку № 72 по вулиці Пушкіна, смт. Сарата Одеської області з урахуванням зносу і ступеня благоустрою складає 1070471 гривень. Вартість 1/2 частки кожного із співвласників склала -535235, 50 грн. Будівельна готовність житлового будинку літ."А" визначенна як сума питомих ваг фактично збудованих елементів і склала 98%.

Вартість вищевказаного житлового будинку, з врахуванням вартості земельної ділянки площею 0,15 га склала 1269731 грн.= 1070 471 грн.+199260 грн., де 1017471 грн.- залишкова вартість житлового будинку, 199 260 грн.- ринкова вартість земельної ділянки

Найбільш доцільний та технічно можливий варіант поділу житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Саратський район, смт. Сарата, вул. Пушкіна, 72, з відхиленням від ідеальних часток співвласників по 1/2 частині:

1-му співвласнику (1/2 частка) виділити:

- літ.А житловий будинок в складі приміщень 1-го поверху:

1 коридор пл. 3,9 м2 - 22 995 грн.,

2 коридор пл. 20,0 м2 - 117 923 грн.,

3 кухня пл. 13,8 м2- 106 862 грн.,

4 гараж пл. 25,0 м2 - 123 487 грн.,

5 ванна пл. 7,0 м2 - 54 206 грн.,

- частина сараю літ.Б пл. 14,1 м2 (розмірами 3,43 м х 4,10 м) - 18 991 грн.,

- І водопровідний кран - 1 226 грн.

- II водопровідний кран 2 983 грн.

- 1/2 частка споруд загального користування (№ 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, № 5 огорожа, № 6 огорожа, № 7 огорожа, III вимощення ) - 107 838,50 грн. Загальною площею по літ. «А» - 69,7 м2, вартістю 556 511,50 грн., що складає 13/25 фактичної частки, та більше ідеальної частки на 21 276 грн. у нині чинних цінах на будівельні матеріали і послуги.

Вхід в квартиру 1-го співвласника зберегти існуючий в приміщенні 1 житлового будинку літ. «А».

2-му співвласнику (1/2 частка) виділити:

- літ.А житловий будинок в складі приміщень ІІ-го поверху:

6 коридор пл. 24,3 м2 - 139 581 грн.,

7 к.житлова пл. 24,8 м2 - 117 621 грн.,

8 к.житлова пл. 12,8 м2 - 73 525 грн.,

9 к.житлова пл. 8,6 м2 - 49 399 грн.,

- частина сараю літ.Б пл. 19,3 м2 (розмірами 4,72 м х 4,10 м) - 25 995 грн.,

- 1/2 частка споруд загального користування (№ 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, № 5 огорожа, № 6 огорожа, № 7 огорожа, III вимощення ) - 107 838,50 грн. Загальною площею по літ. «А» - 70,5 м2, вартістю 513 959,50 гри., що складає 12/25 фактичної частки, та менше ідеальної частки на 21 276 грн. у нині чинних цінах на будівельні матеріали і послуги.

Вхід в квартиру 2-го співвласника обладнати новий в приміщенні 7 житлового будинку літ.«А» ( т.1, а.с. 166-219).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Частиною четвертою ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що зміст права власност полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, не шкодять правам, свободі та гідності громадян та інтересам суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлнено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього кодексу.

Згідно правової позиції, яка викладнена у постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц, виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обовязок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього.

Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17.

З технічного паспорту та висновку судової будівельно-технічної експертизи достовірно встановлено, що спірний будинок був збудований сторонами в період шлюбу.

Відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що спірний будинок був набутий ним за кошти, які були його особистою приватною власністю. Презумпція спільності права власності сторін на вказаний будинок відповідачем не спростована. Отже, суд приходить до висновку, що вказаний будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та за позивачкою належить визнати право на 1/2 його частку та виділити їй літ.А житловий будинок в складі приміщень 1-го поверху:

1 коридор пл. 3,9 м2 - 22 995 грн.,

2 коридор пл. 20,0 м2 - 117 923 грн.,

3 кухня пл. 13,8 м2- 106 862 грн.,

4 гараж пл. 25,0 м2 - 123 487 грн.,

5 ванна пл. 7,0 м2 - 54 206 грн.,

- частина сараю літ.Б пл. 14,1 м2 (розмірами 3,43 м х 4,10 м) - 18 991 грн.,

- І водопровідний кран - 1 226 грн.

- II водопровідний кран 2 983 грн.

- 1/2 частка споруд загального користування (№ 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, № 5 огорожа, № 6 огорожа, № 7 огорожа, III вимощення ) - 107 838,50 грн. Загальною площею по літ. «А» - 69,7 м2, вартістю 556 511,50 грн., що складає 13/25 фактичної частки, та більше ідеальної частки на 21 276 грн., які належить стягнути з позивачки на користь відповідача.

Заперечення відповідача про те, що право власності на вказаний будинок не зареєстровано, а тому він не може бути об'єктом права спільної сумісної власності суд вважає необгрунтованими з таких міркувань.

ЦК України, крім понять "нерухомість", "нерухоме майно", "обєкт нерухомого майна" (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: "обєкт незавершеного будівництва" (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016р. у справі № 6-47цс16.

Ураховуючи, що спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя; ступінь його готовності складає 98%, будівництво його закінчено й відповідач в ньому проживає, тобто фактично використовує його за функціональним призначенням, але не приймає до експлуатації і право власності на нього не оформлює, а позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного обєкта незавершеного будівництва.

Позивачка також має право на отримання 1/2 частки земельної ділянки, розташованої по вул.Пушкіна, 72, в смт.Сарата Одеської області, вихолдячи з наступного.

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Частиною 1 ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснюється, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку.

Отже, за позивачкою належить визнати право власності на 1/2 частку земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0375, розташованої по вул. Пушкіна, 72, в смт.Сарата Одеської області, площею 0,15 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка зареєстрована за ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільно набутого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь судових витрат та витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами встановлюється положеннями ст. ст. 141-142 ЦПК України.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу, що витрати, на професійну правничу допомогу; витрати повязані із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз; витрати, повязані з витребуванням та забезпеченням доказів відносяться до судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Проте, позивачкою вимогу ч. 3 ст. 137 ЦПК України виконано не було, тому її вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути :

на користь позивачки судовий збір в загальному розмірі 4416 гривень 80 копійок та витрати, повязані із залученням експерта в розмірі 6500 гривень, а всього 10916 гривень 80 копійок;

на користь держави судовий збір в розмірі 1698 гривень 35 копійок.

Керуючись ст.ст.15,16, 368, 372,377 ЦК України, 60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 2-13, 89, 258-259, 263-265, 268,272, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по вул. Пушкіна, 72, в смт. Сарата Одеської області.

Виділити ОСОБА_5 з житлового будинку літера «А», перший поверх: 1 коридор, площею 3,9 кв. м, 2 коридор площею 20,0 м, 3 кухня площею 13,8 кв.м; 4 гараж площею 25,0 кв.м; 5 ванна площею 7,0 кв.м; частину сараю літера «Б» площею 14,1 кв.м (розміром 3,43 м х 4,10 м); І водопровідний кран; ІІ водопровідний кран; 1/2 частку споруд загального користування (№1 паркан, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, № 5 огорожа № 6 огорожа № 7 огорожа, 111 вимощення), загальною площею під літ. «А» 69,7 кв.м загальною вартістю 556511,50 гривень, що складає 13/25 часток.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого по вул. Пушкіна, 72, в смт. Сарата Одеської області.

Виділити ОСОБА_3 з житлового будинку літера А приміщення другого поверху: 6 коридор площею 24,3 кв.м, 7 кімната житлова площею 24,8 кв.м, 8 кімната житлова площею 12,8 кв.м, 9 кімната житлова площею 8,6 кв.м, частину сараю літ. Б площею 19,3 кв.м. (розмірами 4,72 м х 4,10 м), 1/2 частку споруд загального користування (№ 1 огорожа, № 2 ворота, № 3 хвіртка, № 4 огорожа, № 5 огорожа, № 6 огорожа, № 7 огорожа, III вимощення) загальною площею по літ. «А» - 70,5 м2, загальною вартістю 513959,50 гривень, що складає 12/25 часток.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3, виданий 17 серпня 2018 року органом 5141, зареєстрованої та проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_4, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 13 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6 21276 (двадцять одну тисячу двісті сімдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_4, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 13 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3, виданий 17 серпня 2018 року органом 5141, зареєстрованої та проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 4416 (чотири тисячі чотириста шістнадцять) гривень 80 копійок; витрати, пов'язані із залученням експерта у розмірі 6500 (шість тисяч п'ятсот гривень), а всього 10916 (десять тисяч дев'ятсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_4, виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області 13 вересня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, в дохід держави судовий збір у сумі 1698 (одна тисяча шістсот девяносто вісім) гривень 35 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Саратський районний суд Одеської області до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 18 жовтня 2018 року.

Суддя А. І. Бучацька