Справа № 603/467/18
Провадження №2/603/244/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Іванчука В. М.

за участі секретаря судового засідання Швець Н.С.

розглянувши в підготовчому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Монастириської міської ради

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області до Монастириської міської ради м.Монастириська Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631;

- земельну ділянку площею 0,63 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631;

- земельну ділянку площею 1,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 19.03.2014 року померла її баба ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з вищевказаного майна.

Позивач вважає, що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцем за заповітом, спадщину належним чином прийняла, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом з ним.

ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не зявилася, в позовній заяві просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач - представник Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області в підготовче засідання не зявився, суду подав відзив на позовну заяву по суті справи про визнання позову з підстав зазначених в позовній заяві та просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що 20.03.2014 року у віці 82 років в м.Монастириська Тернопільської області померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №168421, актовий запис №21.

Ще за життя померлій належали:

- земельна ділянка площею 0,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631, що підтверджується інформацією Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.07.2018 року №388/111-18 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2;

- земельна ділянка площею 0,63 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631, що підтверджується інформацією Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.07.2018 року №388/111-18 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2;

- земельна ділянка площею 1,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631, що підтверджується інформацією Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 04.07.2018 року №388/111-18 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала ОСОБА_2

Згідно складеного 03.03.2014 року ОСОБА_2 в м.Монастириська Тернопільської області заповіту, складеного державним нотаріусом Монастириської державної нотаріальної контори Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за №292, остання на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 яка померла 19.03.2014 року, як спадкоємець за заповітом, та особа, яка на час смерті спадкодавця та відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується Довідкою виданою виконкомом Монастириської міської ради за №566/0702 від 25.06.2018 року.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства, що підтверджується відмовою Монастириської державної нотаріальної контори від 21.06.2018 року №369/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя» від 27.06.2018 року.

Згідно даного повідомлення вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631 виданий Монастириським відділом земельних ресурсів 27.10.2003 року ОСОБА_2, загублений.

На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку міг лише її власник.

Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому в положенні п. 3.1 ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стали причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки згідно заповіту після смерті ОСОБА_2 в нотаріальній конторі.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним в позовній заяві, а отже, ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом має право на спадкове майно.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являються земельні ділянки.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на земельні ділянки.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1235, 1268, 1270 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (паспорт серії НЮ №1022308, ІПН НОМЕР_1), проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до Монастириської міської ради, (), юридична адреса місцезнаходження: вул.Шевченка №19 м.Монастириська Тернопільської області, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме, на:

- земельну ділянку площею 0,37 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631;

- земельну ділянку площею 0,63 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631;

- земельну ділянку площею 1,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Монастириської міської ради Монастириського району Тернопільської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №015631, в порядку спадкування за заповітом і які належали ОСОБА_2, яка померла 19.03.2014 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_4