Постанова

Іменем України

18 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 755/9802/15-ц

провадження № 61-6943св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_4,
відповідач-приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
третя особа-публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва у складі судді Лазаренко В. В. від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Котули Л. Г., Волошиної В. М., Слюсар Т. А., від 06 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа - публічне акціонерне товариство «Креді АгрікольБанк», про стягнення страхової суми в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ»), третя особа - публічне акціонерне товариство «Креді АгрікольБанк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), про стягнення страхової суми в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18 травня 2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1/1392599, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 214 733,97 грн для купівлі транспортного засобу VolkswagenAmarok вартістю 286 313,00 грн у товариства з обмеженою відповідальністю «Атлант-МДніпровська набережна». Кредит надано до 17 травня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до договору.

18 травня 2013 між ним та ПрАТ «СК «УСГ» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-5001-13-00038, за яким застраховано транспортний засіб VolkswagenAmarok, рік випуску 2012, державний номерний знак (далі - ДНЗ) НОМЕР_1. Відповідно до вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату на його користь.

24 червня 2013 року автомобіль Volkswagen AmarokДНЗ НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8, рухаючись по вул. Фесуна в селі Бубнівська Слобідка в напрямку села Шабельники на заокругленій ділянці дороги, виїхав на праве узбіччя в напрямку свого руху, де скоїв дотичне зіткнення із деревиною та в подальшому із електроопорою , унаслідок чого некерований автомобіль розвернуло в зустрічному напрямку, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_8, 1984 року, народження та його пасажир ОСОБА_9, 1972 року народження, від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці пригоди. Внаслідок ДТП автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

27 червня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку і виплату страхового відшкодування, проте отримав від останнього лист пропозицію про надання додаткових документів, а саме: довідку про ДТП, обставини, рахунок-фактуру, лист вигодонабувача із згодою про виплату страхового відшкодування.

02 липня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призупинення розгляду його заяви щодо страхового випадку у зв'язку із сімейними обставинами. При цьому він повідомив вигодонабувача про стан автомобіля після ДТП, але банк не вжив заходів з метою реалізації свого права на страхову суму у розмірі 286 313,00 грн.

18 серпня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення розгляду, а 10 вересня 2014 року він надав на ім'я голови правління страхової компанії письмові пояснення щодо обставин страхового випадку, проте відповідач так і не здійснив виплати страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача страхову суму КАСКО (ТЗ та ДО) у розмірі 286 313,00 грн, передбачену пунктом 5 частини 1 договору добровільного страхування від 18 травня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2013 № 1/1392599 та судові витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем порушено умовидоговору щодо надання страховику документів, необхідних для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування тане доведено розміру позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції на предмет доведеності та обґрунтованості позову є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при розгляді справи дійшли односторонніх та передчасних висновків про відмову у задоволенні позову, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «УСГ» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_4, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

07 лютого 2018 року вказану справу передано на розгляд Верховного Суду.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, доводи касаційної скарги не підтверджують неправильного застосування судами при розгляді справи норм матеріального права, порушення норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною першою статті 988 ЦК Українистраховик зобов'язаний: ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування;протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Судами установлено, що 18 травня 2013 року між ПрАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_4 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-5001-13-00038. Предметом страхування вказаного договору став транспортний засіб Volkswagen Amarok ДНЗ НОМЕР_1.

24 червня 2013 року сталася ДТП, за участю транспортного засобу Volkswagen Amarok, ДНЗ НОМЕР_1, належним на праві власності ОСОБА_10, яким керував ОСОБА_8 Автомобіль рухаючись по вулиці Фесуна від центра села Бубнівська Слобідка в напрямку с. Шабельники на заокругленій ділянці дороги, виїхав на праве узбіччя в напрямку руху, де скоїв дотичне зіткнення із деревиною, в подальшому із електроопорою, внаслідок чого некерований автомобіль розвернуло в зустрічному напрямку. У зв'язку з ДТП ОСОБА_8 та його пасажир ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень померли на місці пригоди. Зазначені обставини підтверджуються витягом з кримінального провадження.

27 червня 2013 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в якій зазначив, що 24 червня 2013 року о 18,00 год за адресою АДРЕСА_1 внаслідок крадіжки сталося пошкодження його транспортного засобу.

Відповідно до умов договору страхування одним із страхових ризиків зазначено «Викрадення».

Відповідач здійснив ряд запитів до правоохоронних органів з метою встановлення обставин настання випадку.

Кримінальне провадження за заявою ОСОБА_4 про заволодіння невідомою особою його автомобілем Volkswagen Amarok ДНЗ № НОМЕР_1 - закрито, у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Окрім того, за умовами договору страхування одним із страхових випадків визначено знищення або пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, однак матеріалів справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про настання страхового випадку - «ДТП».

Відповідно до розділу 11 договору страхування при настанні страхового випадку страхувальнику необхідно надати страховику наступні документи: 1) письмову заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (страхової виплати); 2) копію договору страхування; 3) документи, що посвідчують особу страхувальника та фактичного одержувача коштів по страховому відшкодуванню (для фізичної особи: паспорт громадянина, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру...); 3) свідоцтво про реєстрацію ТЗ; 4) калькуляцію рекомендованої (вабо погодженої) страхувальником СТО із зазначенням переліку відновлю вальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що підлягають заміні, вартості витратних матеріалів; 5) лист вигодо набувача, в якому зазначено його рішення щодо отримувача, порядку та призначення страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 11.9 договору страхування при настанні страхового випадку «ДТП» додатково надаються наступні документи: 1) довідка про пошкодження транспортних засобів, видана на місці події органом міліції (підрозділом ДАІ) щодо застрахованого ТЗ, із зазначенням дати, часу місця події та пошкоджень, завданих застрахованому ТЗ; 2) водійське посвідчення особи, яка знаходилась за кермом в момент ДТП; 3) документи, що посвідчують право особи (яка знаходилась за кермом в момент ДТП) на користування застрахованим ТЗ: довіреність, договір оренди, лізингу, прокату, подорожній лист, виписаний на водія тощо.

Відповідно до пункту 14.1.4 розділу 14 договору страхування передбачено, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування або страхових виплат є випадки, передбачені чинним законодавством України, цим договором, а також несвоєчасне повідомлення страховика про факт настання страхового випадку без поважних на це причин, які підтверджені документально.

Так, відповідно до пункту 10.5 розділу 10 договору страхування, при настанні страхового випадку страхувальник зобов'язаний письмово оформити та надати страховику заяву про настання страхового випадку (подію) не пізніше 3-х робочих днів з моменту її настання.

Згідно із пунктом 14.1.7 розділу 14 договору страхування, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування або страхових виплат є випадки, передбачені чинним законодавством України, цим договором, а також неподання страховику оформлених належним чином документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, відповідно до розділу 11 частини 2 договору страхування, а також невиконання пункту 10.13 частини 2 договору.

Відповідно до п. 14.1.14 договору страхування, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування або страхових виплат є випадки, передбачені чинним законодавством України, цим договором, а також невиконання або неналежного виконання страхувальником (вигодо набувачем, водієм, довіреними особами страхувальника) своїх обов'язків та зобов'язань, обумовлених цим договором, якщо він не доведе, що виконання (або неналежне виконання) було неможливим внаслідок непереборної сили.

Копією заяви ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом 30 липня 2013 року за реєстровим № 1224, яка адресована ОСОБА_6 підтверджується, що ОСОБА_4 підтвердив факт отримання коштів від ОСОБА_6 в сумі 400 000,00 грн, які є компенсацією за нанесену йому шкоду та завдані збитки у зв'язку з ДТП, яка сталася 24 червня 2013 року. Загальний розмір заподіяної позивачу матеріальної та моральної шкоди визначено ОСОБА_4 в ході попередніх домовленостей з ОСОБА_6 у зв'язку з чим позивач не має претензій до останнього та страхової компанії, в тому числі і майнових.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволення позову, тому що позивачем в порушення умов договору не було надано страховику визначених договором документів, які необхідні для проведення виплати страхового відшкодування. Крім того, позивачем не надано відповідачу жодного документу, який би підтверджував факт настання страхового випадку «Викрадення», оскільки є постанова про закриття кримінального провадження по вказаному факту. Також позивач отримав відшкодування майнової та моральної шкоди від ОСОБА_6, тобто обрав саме такий спосіб відшкодування шкоди.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилається на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ними неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Посилається на те, що судами не враховано того, що ОСОБА_6 не є винною особою у ДТП .

Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшли висновку про те, що позов є безпідставним, задоволенню не підлягає.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким судами надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Підстави для скасування судових рішень відсутні, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Враховуючи наведене, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 Розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська