АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/465/18Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/789/966/18 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 596/465/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення 7945,06 грн. втраченого заробітку та 10000 грн. моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що розпорядженням селищного голови № 7 від 26.01.2017 року його було звільнено з посади директора КП "Водоканал-сервіс", а 24.04.2017 року поновлено на роботі на підставі рішення Гусятинського районного суду від 20.04.2017 року. За період з з січня 2017 року до квітня 2017 року час вимушеного прогулу складав 88 днів, однак при поновленні на роботі відповідачем йому було виплачено лише 16153,02 грн. з врахуванням податків та обов'язкових платежів і не виплачено 7945,06 грн., які він отримав як допомогу по безробіттю. Враховуючи те, що розпорядження про незаконне звільнення його з роботи приймалося головою Гусятинської селищної ради, саме з неї просив стягнути в його користь спричинену йому матеріальну шкоду у вигляді невиплаченого в повному обсязі втраченого заробітку, що складає 7945,06 грн. та заподіяну незаконним звільненням з роботи моральну шкоду, яку він оцінює у 10000 грн., пов'язану з порушенням звичного для нього способу життя, відсутністю коштів для існування й забезпечення його сім'ї, приниженням його, як керівника підприємства, ділової репутації.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що виплачена йому центом зайнятості допомога по безробіттю не має жодного відношення до втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, який не був йому виплачений у повному обсязі, а відшкодування селищною радою центру зайнятості виплаченої останнім допомоги по безробіттю - не має жодного відношення до даної справи.

Звертає увагу на неврахування судом першої інстанції відповідних роз'яснень Верховного Суду, викладених у справі № 6-1660цс16, які полягають у тому, що при стягненні втраченого заробітку інші виплати не враховуються, й на які він посилався у своїй відповіді на відзив відповідача.

У своєму відзиві Гусятинська селищна рада відносно апеляційної скарги заперечила, вважаючи її безпідставною, а рішення суду законним, обґрунтованим та постановленим у відповідності до норм права. Зазначає, що втрачений заробіток за період з 26.01.2017 року по 24.04.2017 року в розмірі 21185,28 грн. позивачу був виплачений Гусятинською селищною радою у повному обсязі, зокрема - шляхом здійснення відповідної виплати в сумі 7945,06 грн. Гусятинським районним центром зайнятості, яка останньому в подальшому, а саме, 18 серпня 2017 року, була відшкодована Гусятинською селищною радою та 13240,22 грн. безпосередньо відповідачем.

Перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було порушено права позивача на отримання втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ОСОБА_1 такий виплачено в повному обсязі, а також - з недоведеності позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком Гусятинського районного суду, як таким, що відповідає нормам матерфіального та процесуального права й зроблений на підставі наявних у справі доказів.

Так, судом встановлено, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 20.04.2017 року позов ОСОБА_1 до Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області про визнання незаконними та скасування рішень виконкому Гусятинської селищної ради, рішення атестаційної комісії, розпорядження Гусятинського селищного голови про звільнення з роботи, поновлення на роботі задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення атестаційної комісії Гусятинської селищної ради від 05.01.2017 року; визнано незаконним та скасовано розпорядження Гусятинського селищного голови Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області № 7 від 26.01.2017 року «Про розірвання строкового трудового договору та звільнення з посади директора КП «Водоканал-сервіс» ОСОБА_1.»; поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КП «Водоканал-сервіс» з 26.01.2017 року; стягнуто з Гусятинської селищної ради Гусятинського району Тернопільської області на користь держави 640,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 02.06.2017 року. При цьому, при ухваленні даного рішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вирішувалося в зв'язку з залишенням позову в цій частині за заявою позивача без розгляду. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з незаконним звільненням у даному позові не заявлялися (а.с.30-34).

Розпорядженням Гусятинського селищного голови ОСОБА_2 № 42 від 24 квітня 2017 року «Про поновлення на посаді директора КП «Водоканал-сервіс» ОСОБА_1.» позивача поновлено на посаді директора КП «Водоканал-сервіс» з 26 січня 2017 року. Доручено головному бухгалтеру КП «Водоканал-сервіс» Прийдун О.М. після вступу в законну силу рішення суду виплатити ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу з 26.01.2017 року по 24.04.2017 року (а.с.4).

За розрахунком бухгалтерії КП "Водоканал-сервіс", який позивачем не оспорюється, розмір належних йому виплат за час вимушеного прогулу з 26.01.2017 року по 24.04.2017 року з урахуванням обов'язкових платежів складає 21185,28 грн., з яких: 7945,06 грн. були виплачені йому Гусятинським районним центром зайнятості населення, а 13240,22 грн. - відповідачем (а.с.5).

18.08.2017 року Гусятинська селищна рада перерахувала Гусятинському районному центру зайнятості 7945,06 грн., як повернення виплаченої Центром зайнятості ОСОБА_1 допомоги по безробіттю (а.с.25).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається шляхом діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Відсутність передбачених законом підстав для зменшення розміру компенсації за час вимушеного прогулу за певних обставин підтвердив у своїй правовій позиції Верховний Суд України, викладеній у постанові від 22 листопада 2017 року в справі № 6-1660цс16.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.13 своєї постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" з наступними змінами і доповненнями, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності

У п.п.3, 9 цієї ж постанови роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування такої шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що втрачений заробіток за період з 26.01.2017 по 24.04.2017 року в розмірі 21185,28 грн. ОСОБА_1 був відшкодований у повному обсязі, а також те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому незаконним звільненням з роботи моральних страждань, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача 7945,06 грн. втраченого заробітку та для відшкодування 10000 грн. моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо незаконності рішення суду з посиланням на неврахування судом тієї обставини, що виплачена йому центом зайнятості допомога по безробіттю не має жодного відношення до втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, а такий не був йому виплачений у повному обсязі відповідачем колегія суддів вважає безпідставними, як такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з яких вбачається, що повернувши сплачену Гусятинським районним центром зайнятості ОСОБА_1 допомогу по безробіттю, Гусятинська селищна рада тим самим провела виплату позивачу втраченого заробітку в повному обсязі.

Безпідставними, на думку колегії суддів є й доводи апеляційної скарги в частині не взяття судом першої інстанції до уваги роз'яснень Верховного Суду, викладених у постанові від 22.11.2017 року в справі № 6-1660цс16, які полягають у тому, що при стягненні втраченого заробітку інші виплати не враховуються, оскільки беручи до уваги встановлені в даній справі обставини про виплату втраченого заробітку позивачу в повному обсязі за рахунок коштів Гусятинської селищної ради (що мало місце, в тому числі, з урахуванням повернення радою центру зайнятості сплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю), на відміну від справи № 6-1660, в якій така обставина не була встановлена, колегія суддів вважає, що в суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення в користь позивача 7945,06 грн. втраченого, на його думку, заробітку.

Таким чином, з урахуванням того, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в даній справі, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з підстав, наведених в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.35 ч.1; 259 ч.ч.1, 2, 6, 8; 372 ч.2; 374 ч.1 п.1; 375 ч.1; 381 ч.ч.1, 3; 382 ч.ч.1, 2; 383 ч.1; 384 ч.1; 389 ч.1 п.1; 390 ч.1 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони, в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 вересня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи