Справа № 135/2052/16-ц
Провадження № 22-ц/772/1847/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 рокуСправа № 135/2052/16-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого (судді-доповідача): Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Медвецького С.К.,

за участі секретаря Богацької О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Корнієнка О.М., у приміщенні Ладижинського міського суду Вінницької області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який був зареєстрований 29 квітня 2001 року. Даний шлюб між ними було розірвано 05 грудня 2016 році. Згоди про поділ спільного сумісного майна подружжя між ними не досягнуто. За час спільного проживання у шлюбі ними було придбане наступне майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка придбана за договором купівлі-продажу і оформлена на ім'я відповідача; житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2, який придбаний за договором купівлі-продажу від 24 червня 2006 року і оформлений на ім'я відповідача, вартість якого на даний час складає 180000 грн.; причіп ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, зареєстрований на ім'я відповідача, вартістю 5000 грн.; автомобіль ВАЗ 210994, 2007 року випуску, колір синій, д/н НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я відповідача 25 жовтня 2007 року, вартістю 135000 грн.. Автомобіль ВАЗ 210994, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 був перереєстрований на ОСОБА_5, а 10 листопада 2016 року даний транспортний засіб був зареєстрований на ОСОБА_6, тобто відповідач без її згоди перед розірванням шлюбу відчужив придбаний ними автомобіль, тому вона бажає отримати компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля, а також, враховуючи, що причепом ПГМФ 8302 фактично користується лише відповідач, тому вона бажає отримати компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості вказаного причепа.

З урахуванням зменшених позовних вимог просила суд:

-визнати спільним сумісним майном подружжя позивача та відповідача: житловий будинок АДРЕСА_2; причеп ПГМФ 8302, 2013 року випуску, д/н НОМЕР_2, вартістю 5000,00 грн.; автомобіль ВАЗ 210994, 2007 р.в., колір синій, д/н НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я відповідача 25.10.2007 року, вартість якого станом на 09.03.2017 становить 87450 грн.;

-поділити вказане спільне сумісне майно подружжя: житловий будинок; причеп; автомобіль ВАЗ 210994, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за кожним окремо - право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

-залишити у власності ОСОБА_4 причеп ПГМФ 8302, 2013 року випуску, д/н НОМЕР_2, вартістю 5000 грн.. В рахунок компенсації ? частки спільного сумісного майна подружжя - автомобіля ВАЗ 210994, вартістю 87450 грн. та причепа ПГМФ 8302, вартістю 5000 грн., стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 46225 грн..

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4:

- житловий будинок № 20 з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_2 Вінницької області;

- причіп ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, шасі № НОМЕР_7, номерний знак НОМЕР_3.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю:

1) визнано за ОСОБА_3 право власності на:

- 1/2 частину житлового будинок № 20, житловою площею 68,4 кв.м, загальною площею 109,5 кв.м, з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_2

- 1/2 частину причепа ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, шасі № НОМЕР_7, номерний знак НОМЕР_3.

2) визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- 1/2 частину житлового будинок № 20, житловою площею 68,4 кв.м, загальною площею 109,5 кв.м, з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 Вінницької області;

- 1/2 частину причепа ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, шасі № НОМЕР_7, номерний знак НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 43725 грн. як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, колір синій, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині стягнення компенсації вартості автомобіля марки «ВАЗ 2109994», 2007 року випуску та поділу причепа марки «ПГМФ 8302», 2013 року випуску, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зробив посилання на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що автомобіль марки «ВАЗ 2109994», 2007 року випуску, він продав за 20000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2016 року, однак суд першої інстанції не звернув увагу на вказаний факт та при визначенні розміру суми компенсації за відчужений транспортний засіб послався на звіт про незалежну оцінку майна, виготовлений оцінювачем ОСОБА_7, в якому зазначена вартість вищевказаного автомобіля - 87450 грн., що призвело до не правильного вирішення спору, помилково стягнувши з нього ? вартості автомобіля відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, яке вибуло з його володіння, а не ? вартості суми за яку ним було відчужено рухоме майно.

Крім того, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про поділ причепа марки «ПГМФ 8302», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6, оскільки судом не було з'ясовано наявність вказаного майна.

В апеляційній скарзі просив скасувати рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року в частині стягнення компенсації вартості ? частини автомобіля марки «ВАЗ 2109994», 2007 року випуску, в розмірі 43725 грн. та поділу причепа марки «ПГМФ 8302», 2013 року випуску та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з нього компенсацію ? вартості частини автомобіля марки «ВАЗ 2109994», 2007 року випуску в розмірі 10000 грн.; в частині поділу причепа марки «ПГМФ 8302», 2013 року випуску - відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 було направлено відзив, в якому зазначила, що відчуження спірного транспортного засобу відбулось без її згоди, вважає, що відповідач умисно продав автомобіль за заниженою ціною, тому визначаючи розмір компенсації ? частини вартості частини автомобіля марки «ВАЗ 2109994», 2007 року випуску в сумі 43725 грн., судом першої інстанції вірно взято як доказ звіт про незалежну оцінку майна, яка була проведена з дотриманням норм чинного законодавства.

Крім того, при вирішенні питання щодо поділу причепа марки «ПГМФ 8302», 2013 року випуску, судом правильно застосовані норми матеріального права, оскільки відповідачем не надано належних доказів відсутності даного майна, тому просила суд апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області - без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Вінницької області.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється рішення суду першої інстанції в тій частині, яка відповідачем не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача компенсації вартості ? частини автомобіля марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, колір синій, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, та поділу причепа марки «ПГМФ 8302», 2013 року випуску.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року таким вимогам закону відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 05 грудня 2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 24 червня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 придбав житловий будинок АДРЕСА_2 (а.с.38).

Згідно облікових даних НАІС ДДАІ за ОСОБА_4 рахується зареєстрований 09 листопада 2013 року причіп ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, шасі НОМЕР_10, д/н НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_8.

Автомобіль ВАЗ 210994, 2007 р.в., колір синій, двигун №65, кузов НОМЕР_9, д/н НОМЕР_1, був зареєстрований за ОСОБА_4 25 жовтня 2007 року.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вищевказане майно набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за час спільного проживання у шлюбі однією сім'єю.

Відповідно до ст.ст. 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З договору купівлі продажу №0542/2016/129325 транспортного засобу від 15 жовтня 2016 року вбачається, що ОСОБА_4 продав спільне сумісне майно, а саме автомобіль марки «ВАЗ 210994» своїй матері ОСОБА_5 без погодження ОСОБА_8 (а.с. 35), яка в свою черго продала його ОСОБА_6.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з ОСОБА_4 користь ОСОБА_3 43725 (сорок три тисячі сімсот двадцять п'ять) грн. як компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 210994, 2007 року випуску, колір синій, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому для відчуження автомобіля повинна бути письмова згода іншого з подружжя. Згоди на відчуження транспортного засобу позивач не надавала, а тому вправі вимагати половину його вартості, оскільки основною метою спору є поділ вказаного майна між ними, а також отримання компенсації позивачем за належну їй частку у майні.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості відчуженого автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із вартості майна на момент розгляду справи в суді.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

В абзаці 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (Постанова), роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Пунктом 30 зазначеної Постанови визначено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді, транспортний засіб марки «ВАЗ 210994», 2007 року випуску, колір синій, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, належить третій особі - ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 від 10 листопада 2016 року (а.с. 90) та був відчужений без згоди позивача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_3 здійснено оцінку відчуженого рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю з ОСОБА_4.

Згідно висновку звіту про незалежну оцінку автомобіля марки «ВАЗ 210994», 2007 року випуску, колір синій, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, вартість вказаного рухомого майна станом на 09 березня 2017 року складає 87450 (вісімдесят сім тисяч чотириста п'ятдесят) гривень.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що при визначені розміру грошової компенсації 1/2 вартості відчуженого автомобіля суд першої інстанції вірно виходив з суми, яка зазначена у звіті про незалежну оцінку, оскільки вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи із дійсної його вартості на час розгляду справи.

Така позиція повністю узгоджується в постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №61-9018ск18.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначенні розміру грошової компенсації ? частості відчуженого автомобіля не взято до уваги договір купівлі-продажу №0542/2016/129325 транспортного засобу від 15 жовтня 2016 року, в якому зазначена вартість майна 20000 (двадцять тисяч) гривень не заслуговують на увагу, оскільки вказана сума не підтверджує дійсну вартість автомобіля, тому визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання спільною сумісною власністю подружжя причепу ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, шасі НОМЕР_10, д/н НОМЕР_2 та його поділ між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Відповідно до відповіді територіального сервісного центру №0542 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області №31/2/0542-А43 від 06 грудня 2016 року, за ОСОБА_4 рахується причіп ПГМФ 8302, 2013 року випуску, колір синій, шасі НОМЕР_10, д/н НОМЕР_2, який був зареєстрований останнім 09 листопада 2013 року (а.с. 13).

Таким чином, вказане рухоме майно набуте ОСОБА_4 під час шлюбу, а тому в силу ст. 60 СК України, являється спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим підлягає поділу шляхом визнання за сторонами по ? частині вказаного майна.

Доводи скаржника про відсутність причепа у наявності належними та допустимими доказами не підтверджено.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ Л.О. Голота

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно з оригіналом

Суддя В.В. Оніщук