Ухвала

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 263/11795/13-ц

провадження № 61-43234ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.

розглянув касаційні скарги ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року, постанову апеляційного суду Донецької області від 24 липня

2018 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 липня

2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовну заяву мотивовано тим, що 16 березня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 270 000,00 долара США зі сплатою 12 % річних та кінцевим терміном повернення 15 березня 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 кредитних зобов'язань, 16 березня 2007 року між ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано житловий будинок № 51 по вулиці Парковій у місті Маріуполі Донецької області.

Уточнивши заявлені позовні вимоги, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 17 січня 2012 року, у розмірі 329 764,42 доларів США.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 березня 2007 року у розмірі 229 500,00 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 101 337,06 доларів США та пені у розмірі 101 337,43 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок № 51 по вулиці Парковій у місті Маріуполі Донецької області, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Донецької області від 16 липня 2014 року стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі 229 500,00 доларів США, за процентами - 101 337,06 доларів США та пеню у розмірі 101 337,43 грн. Оскільки вказане рішення суду не виконано, то банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року змінено заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року шляхом доповнення його резолютивної частини наступним: «початкова ціна предмета іпотеки для подальшої його реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час виконавчих дій».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Донецької області від 11 серпня

2017 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав, що судом першої інстанції встановлено наявність заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору та ОСОБА_6 на підставі рішення апеляційного суду Донецької області від 16 липня 2014 року, яке боржником не виконано, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку».

При цьому Верховний Суд зазначив, що незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Разом з цим Верховний Суд дійшов висновку про те, що відхиляючи клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про залучення їх до участі у справі як правонаступника сторони позивача, апеляційний суд у порушення імперативного припису статті 37 ЦПК України 2004 року не врахував, що заміна кредитора у даному випадку є обставиною, за якої відбувається процесуальне правонаступництво, що є можливим на всіх стадіях цивільного процесу.

Під час повторного перегляду справи, ухвалою апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення до участі у справі правонаступника сторони позивача задоволено.

Залучено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до участі у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки в якості процесуального правонаступника сторони позивача .

Постановою апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року залишено без змін.

Залишаючи без змін заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

23 серпня 2018 року ОСОБА_4 через засоби пошитого зв?язку подано до Верховного Суду касаційні скарги, у яких заявник просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 грудня 2014 року та постанову апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, та скасувати ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком;або правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Незазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Такий правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередні інстанцій про наявність заборгованості за кредитним договором, яка виникла у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору та стягнута з

ОСОБА_6 на підставі рішення апеляційного суду Донецької області від

16 липня 2014 року, яке боржником не виконано, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотечного майна на прилюдних торгах відповідно до вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з висновком Верховного Суду, за яким було скасовано попереднє судове рішення апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та залишення без змін заочного рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано залучив до участі у справі правонаступника сторони позивача, врахувавши при цьому висновок Верховного Суду.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. При цьому судом апеляційної інстанції враховано висновок Верховного Суду щодо питання правильного застосування норми права.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року, постанову апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційних скарг матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська