Справа № 642/5760/16-ц
Провадження № 2/642/189/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

з участю секретаря - Сорокіной Ю.В.

представника відповідачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство ( ПАТ) «Альфа Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в обґрунтування позовної заяви зазначив, що 08.09.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № у сумі 13 992,85 доларів США. В порушення умов договору відповідач порушує кредитні зобов'язання, в результаті чого станом на 22.08.2016 року відповідач має прострочену заборгованість за кредитом 3898,73 доларів США, за відсотками 1221,16 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань 08.09.2008 року було укладено договір поруки №490085857-П, у зв'язку з чим вимушені були звернутись до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений завчасно, належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідачів в судове з?явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що позивач звернувся до відповідачів з вимогою про досудове врегулювання спору від 10.05.2011 року. Рішенням третейського суду від 23 червня 2011 року з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №490085857 від 08.09.2008 року у розмірі 11706,17 доларів США та відсотків у розмірі 471,58 доларів США, вважає, що тіло кредиту вже було стягнуто з відповідача відповідно до рішення третейського суду, яке на час розгляду цієї справи фактично виконано, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

08.09.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № у сумі 13 992,85 доларів США.

08.09.2008 року було укладено договір поруки №490085857-П з ОСОБА_3 відповідно до ст. 553 ЦК України.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 23 червня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Альфа банк» були задоволені та стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 490085857 від 08.09.2008 року у розмірі 93236,13 грн. за кредитом, 3755,95 грн. за відсотками, 2600,72 грн. по пені. Згідно ст. 56 ЗУ «Про третейські суду» Новозаводським районним судом м. Чернігова від 06.12.2011 року було винесено ухвалу про видання ПАТ «Альфа банк» виконавчого листа на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ФІНАНСОВИЙ СОЮЗ» від 23 червня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №490085857 від 08.09.2008 року.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки №490085857-П від 08.09.2008 у розмірі 96 441 грн. 80 коп. було відмовлено, ухвалою Апеляційного суду Харківської області увід 23.07.2015 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2015 року залишено без змін.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі ст. 527 цього Кодексу слідує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже, принцип належного виконання зобов'язання, передбачений ст. 526 ЦК України, охоплює виконання його належними суб'єктами, у належному місці, в належний строк, щодо належного предмета та належним способом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України: припинення зобов'язання виконанням; припинення зобов'язання переданням відступного; припинення зобов'язання зарахуванням; припинення зобов'язання за домовленістю сторін (новація), припинення зобов'язання прощенням боргу; припинення зобов'язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов'язання неможливістю його виконання; припинення зобов'язання смертю фізичної особи; припинення зобов'язання ліквідацією юридичної особи тощо.

Відповідно до ч. 1 України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155цс13, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Так, у Постанові Верховний Суд від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц, предметом розгляду у якій були подібні правовідносини, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погодилась з висновками судів попередніх інстанцій та зазначила таке: «суд першої інстанції правильно виходив із того, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.»

Крім того, Верховний суд також дійшов такого правового висновку: «Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.»

Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову а задоволенні позовної заяви в повному обсязі, оскільки рішення третейського суду про стягнення заборгованості за кредитним договором виконано в повному обсязі, а договір поруки вважається припиненим.

Керуючись,ст.ст.509, 525, 526, 530, 546, 553, 554, 549-551, 610-612, 1048, 1050 ч.2 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 280-283, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_3 ), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_2) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 5119,89 дол. США - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя- А.М. Гримайло