Постанова

Іменем України

17 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 712/2-2288/2003

провадження № 61-35402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Комунальний заклад «Закарпатський академічний обласний український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв» Закарпатської обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року в складі судді Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2003 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Закарпатського обласного державного українського музично-драматичного театру про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення оплати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ужгородського міського суду Закарпатської області від 08 липня 2003 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 березня 2005 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі № 712/2-2288/2003 повернуто заявникові без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми чинного законодавства.

У вересні 2018 року ОСОБА_4 надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постановлену у справі ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу від 29 травня 2018 року, Апеляційний суд Закарпатської області зазначав, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (частина перша статті 270 ЦПК України).

Отже, суд може ухвалити додаткове рішення лише щодо раніше ухваленого ним рішення, яким закінчено розгляд справи.

Зі змісту поданої ОСОБА_4 заяви вбачається, що він не визначився із характером свого звернення по суті.

Заява ОСОБА_4 не відповідає статті 183 ЦПК України, яка визначає загальні вимоги до форми та змісту заяви учасника процесу, що, зокрема, повинна містити зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, підстави заяви (клопотання, заперечення), інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

Назва, зміст і предмет заяви не узгоджуються між собою, неузгодженість мотивації та вимог звернення не відповідає принципу правової визначеності, заява не містить вказівок на суть і предмет додаткового рішення, яке просив ухвалити заявник, а наведені у заяві мотивація та предмет не стосуються суті питань, що вирішувалися відповідними ухвалами.

З огляду на зазначені норми, суд апеляційної інстанції заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі № 712/2-2288/2003 повернув заявникові без розгляду.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, підстав для скасування постановленої ним ухвали не вбачає.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки не містять доказів на спростування законності та обґрунтованості постановленої судом апеляційної інстанції ухвали.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

А.О. Лесько

С.П. Штелик