Справа № 629/984/18
Номер провадження 2/629/677/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Смірнова Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросвіт» про визнання договору оренди землі таким, що припинив свою дію, -
Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі. У відповіді на заперечення зазначали, що договір оренди земельної ділянки № 379 від 01.12.2007 року видав для підписання ПОСП «Агросвіт», число у договорі було надруковане, невідома дата підписання договору оренди є прямою підставою для визнання договору оренди недійсним та відмови у державній реєстрації такого договору.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, в запереченнях на позов зазначено, що підстави для розірвання договору відсутні, відповідач своєчасно сплачує податки, позивач в повному обсязі отримує орендну плату, що не заперечувалось в судовому засіданні представником позивача. Посилання представника позивача на те що строк дії договору оренди закінчився 01.12.2017 року безпідставні, оскільки договір оренди земельної ділянки, укладений 01.12.2007 року, набрав чинності з моменту його державної реєстрації, а саме з 16.05.2012 року.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини.
Відповідно до ст.ст. 2-4 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3247 га, розташованої на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, КСП ім. Орджонікідзе, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_4, виданим Лозівською райдержадміністрацією 10.12.2007 року.
01 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, що також підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки, та зареєстрований 16.05.2012 року в державному міжрайонному управлінні Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі. Положеннями вказаного договору передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; дострокового розірвання договору за взаємною згодою, також в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно Акту приймання-передачі земельної ділянки, земельна ділянка була передана ПОСП «Агросвіт» 01.12.2007 року.
Позивач посилаються на те, що його права були порушені та строк дії договору оренди вже закінчився.
Статтею першою Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно з ч.1 ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Стаття 6 Закону України «Про оренду землі» визначає, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Частина 2 вказаної статті встановлює, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Державна реєстрація договору оренди, відповідно до Договору, була здійснена 16.05.2012 року, тобто правочин є вчиненим з моменту його реєстрації. Строк дії договору закінчується 16.05.2022 року.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-422цс17, в якому вказано, що строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Даний висновок також було викладено в постанові Верховного суду від 20.02.2018 року у справі № 379/386/16-ц.
Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зважаючи на викладене, факт відсутності підписання трудових договорів, документації про оплату праці та звільнення не оспорюється, тобто не оформлення трудових правовідносин підтверджується як позивачем, так і відповідачем.
На підставі ч.2 ст. 80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
З податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідачем сплачений податок за оренду землі та виданий в рахунок орендної плати за землю 2018 року цукор в кількості 100 кг, що знайшло своє відображення у відомості видачі.
Позивач в позові посилався на те, що звертався до відповідача з заявами про звільнення земельної ділянки, однак не надав доказів наявності підстав припинення договору оренди, передбачених ст. 141 ЗК України та ст. 31 Закону України «Про оренду землі».
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1,13,31,32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.125, 126, 141 ЗК України, ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 182, 210,792 ЦК України, постановою ВСУ від 27.04.2017 року, постановою ВСУ від 20.02.2018 року, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Агросвіт» про визнання договору оренди землі таким, що припинив свою дію - відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Добровілля Близнюківського району Харківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1.
Представник позивача - ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, паспорт НОМЕР_5, виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 27.01.1999 року.
Суддя Н.А.Смірнова