Справа № 627/400/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря - Казакової О.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя, -

у с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 31 липня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Краснокутським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області. Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, постійні сварки, відсутність порозуміння, поваги та любові. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть, наміру зберегти сім'ю не мають. Так як примирення між ними та збереження сім'ї неможливі, позивач просить суд розірвати шлюб.

25 червня 2018 року до суду звернувся ОСОБА_3 з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя, в якому вказав що за час спільного проживання він з ОСОБА_1 придбав автомобіль за кредитним договором ,який зареєстрований за дружиною . Оскільки згоди про поділ майна вони не знайшли , просив визнати за ним право приватної власності в порядку поділу спільного майна подружжя на ? частину автомобіля марки OPEL, модель ASTRA, тип ТЗ - легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач у відкритому судовому засіданні позов підтримала, прохала його задовольнити. Зустрічний позов відповідача визнала, просила задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнав, просив задовольнити. Поданий ОСОБА_3 зустрічний позов підтримав, прохав його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків.

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сім'я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, зокрема, на підставі шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання зави. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.(ч. 3 ст. 115 СК України)

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі- Постанова) рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 вищевказаної постанови, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Як було встановлено в судовому засіданні, 31 липня 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3уклали шлюб, який був зареєстрований Краснокутським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 39, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4.

Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6.

Як було встановлено в судовому засіданні, за час спільного проживання між подружжям часто виникало непорозуміння та сварки, на даний час сторони подружніх стосунків не підтримують, на протязі 2 років разом не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім'ю не мають.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечили б інтересам обох з подружжя та інтересам їхніх дітей.

На час розірвання шлюбу спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей немає.

Щодо зустрічного позову про визнання права власності на ? частину спільної сумісної власності подружжя,суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правиламист.70 СК України.

Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом встановлено , що за час шлюбу сторони придбали автомобіль марки OPEL, модель ASTRAза кредитним договором від 02.09.2008 року , який був припинений 03.12.2014 року в зв»язку з повним виконанням позичальником ОСОБА_1 своїх зобов»язань перед банком.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7, право приватної власності на автомобіль марки OPEL, модель ASTRA, тип ТЗ - легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, 29.08.2008 року зареєстровано за ОСОБА_1.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами , що джерелом набуття вказаного транспортного засобу були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Сторони не заперечують належність автомобіля позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. ст. 12 ,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень...

Суд приходить до висновку, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3на праві спільної сумісної власності і є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

За таких підстав суд вважає, що позивач за зустрічним позовом надав достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позов ОСОБА_3підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 69-71, 105, 112, СК України, ст.ст. 7, 10, 76, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою с.Баранове Валківського району Харківської області, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженцем смт.Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, зареєстрованим по АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований 31 липня 1999 року Краснокутським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 39.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3право приватної власності в порядку поділу спільного майна подружжя на ? частину автомобіля марки OPEL, модель ASTRA, тип ТЗ - легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1, а іншу ? частину вказаного автомобіля залишити у приватній власності ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Вовк Л. В.