У Х В А Л А

19 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 556/109/15-ц

Провадження № 14-459цс18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2017 року (судді Шеремет А. М., Ковальчук Н. М., Хилевич С. В.),

УСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1.

Позивачка вказувала, що проживала з батьками у зазначеному будинку з грудня 1979 року по 12 червня 1996 року, тому належним чином прийняла спадщину відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), оскільки після смерті батька вступила у фактичне володіння спадковим майном.

Посилаючись на те, що у нотаріальному оформленні спадщини їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, позивачка просила суд визнати право власності в порядку спадкування на цей житловий будинок.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 3 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та інші господарські будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірний житловий будинок належав померлому ОСОБА_7 на праві власності, а тому він входить до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. Отже, позивачка правомірно набула право власності на вказаний будинок відповідно до вимог статті 249 ЦК УРСР.

У вересні 2017 року, не погодившись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які не брали участі у справі, вважаючи, що суд вирішив питання про їх майнові права, оскаржили це судове рішення в апеляційному порядку на підставі статті 292 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою).

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 жовтня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 3 лютого 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2017 року апеляційне провадження за зазначеною апеляційною скаргою закрито.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що права та інтереси ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не порушені, а тому відповідно до статті 362 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення з апеляційною скаргою) апеляційне провадження підлягає закриттю.

У березні 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися з касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2017 року, у якій просили скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та передати справу до апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції не врахував, що рішення суду першої інстанції порушує їх права на спірний будинок, а тому вони мали право на оскарження цього рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 5 вересня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки колегія суддів вважає за необхідне частково відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року (справа № 911/2635/17). Зокрема, рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав на права та обов'язки такої особи.

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду з огляду на таке.

Закон містить вичерпні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зокрема передбачені й статтею 403 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої цієї статті, на яку послалась колегія суддів в ухвалі від 5 вересня 2018 року, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об'єднаної палати) іншого касаційного суду.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року (справа № 911/2635/17) прийнята у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сонячний квартал» до Броварської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення відповідача щодо надання земельних ділянок у користування.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2018 року взагалі не зазначено, від висновку щодо застосування якої норми права колегія має намір відступити.

У справі, яка надіслана до Великої Палати Верховного Суду відповідно до вищезазначеної ухвали, та у справі № 911/2635/17, за результатами розгляду якої ухвалено постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року, на яку посилається колегія суддів, правовідносини не є подібними. Крім того, порядок здійснення цивільного та господарського судочинства встановлений різними процесуальними кодексами.

Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України якщо Велика Палата дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об'єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об'єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

За викладених обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду та повертає її колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Керуючись частиною шостою статтею 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадщину повернути колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
В .В. Британчук Л. І. Рогач
Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
В. І. Данішевська О. М. Ситнік
О. С. Золотніков О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська
В. С. Князєв