1Справа № 335/6748/18 2-з/335/98/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту.

13.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області щодо примусової реалізації нерухомого майна та зупинення примусової реалізації нерухомого майна, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя вул. Феросплавна 38, а саме: нежитлова будівля, склад одягу інв. № 0022, загальною площею 179,6 кв.м, майстерня інв. №0012а, загальною площею 123,2 кв.м, нежитлова будівля склад-майстерня інв. № 0011, загальною площею 96,5 кв.м., нежитлове приміщення № 2 літ. К-2, інв. № 0014,0028, приміщення № 3 літ. К-2 інв. № 0014,0028 та нежитлове приміщення першого поверху будівлі А-5: коридори №№ 26,31,41, вмивальники №№ 27,30,40,45, туалети №№ 28,29,43,44, кладові №№ 32,42,46, кабінети №№ 37, 38,39, 48,49,50, розташовані за адресою м. Запоріжжя вул. Сорок Років Радянської України будинок 41, а також шляхом заборони вчиняти Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області дії щодо передачі на примусову реалізацію нежитлове приміщення № 2 літ. К-2, інв. № 0014,0028, приміщення № 3 літ. К-2 інв. № 0014,0028 та нежитлове приміщення першого поверху будівлі А-5: коридори №№ 26,31,41, вмивальники №№ 27,30,40,45, туалети №№ 28,29,43,44, кладові №№ 32,42,46, кабінети №№ 37,38,39,48,49,50, розташовані за адресою м. Запоріжжя вул. Сорок Років Радянської України будинок 41., в якому стверджувалось, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

У відповідності з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові- для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Всупереч цьому, позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не вказано відомостей, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Таким чином, оскільки позивач не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, суд вважає вимогу про забезпечення позову безпідставною, необґрунтованою та передчасною, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

За змістом ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпечені позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В.Геєць