Справа № 351/637/18
Номер провадження №2/351/454/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М. ,

секретар Нагірняк В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивував тим, що 25.12.2017р. між ним та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 20,2 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оціночна вартість якого становить 24442,00 грн. На підтвердження вчинення угоди відповідач передав, а він прийняв нерухоме майно, про що сторонами 03.01.2018р. підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення. Відповідач також надав розписку про отримання від нього грошових коштів за вказане майно. Оскільки між ними досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема визначено предмет і ціну договору, з умовою подальшого посвідчення за місцем складання в нотаріальній конторі, а тому між ними відбулося повне виконання умов угоди, що виразилося в передачі нежитлового приміщення та в оплаті ним його вартості.

Однак, з моменту укладення угоди відповідач без поважних на те причин ухиляється від явки до нотаріуса для наступного посвідчення договору купівлі-продажу, хоча жодних обмежень для цього немає.

Неодноразово телефонував до відповідача та повідомляв його про виконання ним обов'язку щодо нотаріального посвідчення договору, однак відповідач перестав відповідати на його дзвінки та спілкуватися з ним.

Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25.12.2017 р. між ним та відповідачем, а також визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує.

Суд повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні докази у справі та надавши їм оцінку, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 25.12.2017р. ОСОБА_2 зобов'язується продати та передати, а ОСОБА_1 зобов'язується купити та прийняти нежитлове приміщення, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, протягом строку в один місяць з моменту укладення даного договору, тобто до 25.01.2018р. та укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення. Нежитлове приміщення, яке є предметом даного договору належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Із акту приймання-передачі нежитлового приміщення до попереднього договору купівлі-продажу від 25.12.2017р. вбачається, що ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_1 прийняв нежитлове приміщення, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно розписки про отримання грошей від 03.01.2018р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24000,00 грн. в рахунок вартості (продажу) належного йому нежитлового приміщення загальною площею 20,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Технічний паспорт на громадський будинок за адресою: АДРЕСА_1 виданий на ОСОБА_2

Згідно звіту ТОВ «Віконт-Консалтинг» від 22.02.2018р. оціночна вартість нежитлового приміщення становить 24442,00 грн.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові надано право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідно до ч. 2 ст. 219 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах , що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст.392 вказаного Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки між сторонами досягнуто домовленостей щодо усіх істотних умов договору, відбулося часткове виконання договору, але відповідач ухилився від його документального оформлення - нотаріального посвідчення, то суд приходить до висновку, що необхідно визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25.12.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на вищезгадане нежитлове приміщення.

На підставі наведеного, ст.ст. 220, 331, 392, 638, 657, ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 25.12.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.