Справа № 660/567/18
Номер провадження 2/660/195/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 рокусмт. Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Гончаренка О.В.

при секретарі Свяцькому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нововоронцовка Нововоронцовського району Херсонської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 06.07.2006 року відповідно до умов якої відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов вищезазначеного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 14.05.2018 року виникла заборгованість в сумі 37106,88 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав клопотання про слухання справи за його відсутності, просив задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, зазначила, що останній платіж було здійснено 16.05.2015 року, а банк звернувся до суду лише 24.05.2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Також вказала, що пеня нарахована за останні три роки, що передували даті подання позову до суду, на порушення вимог ч.2 ст.258 ЦПК України, щодо позовної давності в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 06.07.2006 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала Заяву № б/н від 06.07.2006 року, відповідно до умов якої отримала кредит у розмірі 1000,00 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та позивачем ОСОБА_3 про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до умов укладеного договору позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, щомісячно до 25 числа.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого станом на 14.05.2018 року виникла заборгованість в сумі 37106,88 грн., яка складається з наступного:

- 2180,75 грн. тіло кредиту;

- 679,09 грн. нараховано відсотків за користування кредитом;

- 32003,86 грн. нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1743,18 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. ОСОБА_3 є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтів про внесенні зміни шляхом використання різних каналів звязку.

Згідно п.2.1.1.5.5 Договору, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п.2.1.1.12.4 Договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця що слідує, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначених тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК).

Так, кредитним договором від 06.07.2006 року передбачено і пеню і штрафи за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка).

При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 32003,86 грн., що відповідає умовам договору та наданому банком розрахунку заборгованості, з якого встановлено, що банк нараховував позичальнику два види пені, а саме за прострочене зобовязання та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Зокрема, з розрахунку за період з 01 червня 2016 року по 14 травня 2018 року вбачається, що сума нарахованої пені за прострочене зобовязання протягом цього періоду становить 28653,86 грн., а пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. становить 3350,00 грн.

За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише пеня, але з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а також враховуючи, що розмір неповернутих боржником кредитних коштів є значно меншим ніж нарахована позивачем неустойка (пеня), відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання боржником, тобто через не співмірність із розміром основного боргу, обставини справи, а тому заява відповідача підлягає задоволенню, оскільки позивачем проводилося нарахування пені з 01.06.2016 року по 14.05.2018 року, тобто за період більше ніж один рік. Виходячи з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим банком, розмір пені за прострочене зобовязання буде складати відповідно 17612,83 грн., а пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1100 грн., а всього 18712,83 грн.

Відповідачем, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України, подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Слід також зазначити, що новостворений Верховний Суд своєю Постановою від 16.01.2018 року в справі № 279/11064/15ц погодився з правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини. В постанові ВС зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за кредитом, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 212 - 214, 315 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно, всебічно та об'єктивно з'ясували обставини справи та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, застосувавши позовну давність.

Зокрема, у правовій позиції у справі №6-154цс15 викладено, статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що останній платіж, на погашення заборгованості за кредитом №б/н від 06.07.2006 року, здійснений у межах трирічного строку, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тому слід відмовити у задоволенні заяви відповідача, щодо застосування строку позовної давності в цій частині.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Оскільки, розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобов'язання за кредитним договором з відсотками, тому, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до розміру збитків.

Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконала зобовязання за кредитним договором і, як наслідок, допустила заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: стягується з відповідача на користь банку-позивача: 5719,68 грн., з них:

- 2180,75 грн. тіло кредиту;

- 679,09 грн. нараховано відсотків за користування кредитом;

- 2859,84 грн. нараховано пені.

Таким чином, зважаючи на викладене суд вважає що, оскільки, строк погашення процентів за користування кредитом та кредиту, передбачений умовами кредитного договору, настав і відповідачем кошти не повернуті, тому з неї на користь позивача підлягає часткове стягнення заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 206, 258-260, 263-265, 268, 280, 288 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 610-612, 627- 629,638 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 74211), на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО № 305299, рах. № 3111) заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.07.2006 року в розмірі 5719,68 грн. (п'ять тисяч сімсот дев'ятнадцять гривень 68 коп.) та судові витрати в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяОСОБА_4