Постанова

Іменем України

07 вересня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/7028/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Музичко С.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва

в складі судді Кізюн Л.І.

від 12 червня 2018 року

у справі № 760/26179/17 Солом'янського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «УСГ», Компанія) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу суми шкоди, виплаченої іншій особі, постраждалій в дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП).

Позов обґрунтовано тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 11 січня 2017 року за участю транспортних засобів: «SuzukiSX-4», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, транспортні засоби отримали пошкодження.

ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована в Компанії, визнано винною у вчиненні ДТП.

Зазначав, що Компанією відшкодувано потерпілій в ДТП особі завдану ОСОБА_1 шкоду.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не повідомила страховика у триденний строк про настання страхового випадку, та не зазначила причини неповідомлення про ДТП, підтверджені документально, просив задовольнити позов та в порядку регресу стягнути з ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 18 818,39 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилалася на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як на підставу скасування рішення суду вказувала на те, що сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення коштів в порядку регресу, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Вважала неправильним висновок суду першої інстанції про те, що неповідомленняпротягом трьох робочих днів з дня настання ДТП страховика про настання страхового випадку є порушенням вимог закону, оскільки сам по собі факт такого неповідомлення водієм забезпеченого транспортного засобу за умови здійснення повідомлення страховика іншим учасником ДТП, не свідчить про непроінформованість страховика щодо настання ДТП та неможливість встановлення ним обставин пригоди.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно застосував положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 і підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), що призвело до неправильного вирішення спору, просила скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12.06.2018 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав до суду відзив, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та не відповідає фактичним обставинам справи, а рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що діючим законодавством передбачено саме обов'язок страхувальника повідомляти про настання ДТП, а відповідно до ст. 38 Закону страховик має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо останній не повідомив про страховий випадок страховика у строки і за умов, визначених у ст. 33 Закону.

Вважав, що ОСОБА_1 свідомо знехтувала своїм обов'язком щодо повідомлення свого страховика про настання страхового випадку, та при цьому, не зазначила поважних причин, підтверджених документально, які не дали змоги виконати вказаний обов'язок.

За наведених обставин, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦКУкраїни).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2017 року о 9 год. 10 хв. по вул. Кирилівська, 47 у м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «SUZUKI SX-4», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 Внаслідок ДТП транспортні засобиотримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Внаслідок ДТП між потерпілою та відповідачем виникло деліктне зобов'язання із завдання шкоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «SUZUKI SX-4», державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «УСГ» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9639229.

11 січня 2017 року представник власника транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Страхове відшкодування було виплачено позивачем потерпілій в ДТП особі 28 березня 2017 року на підставі страхового акту № ДКЦВ-13065 від 23 березня 2017 року та розрахунку до нього в сумі 18 818 грн. 39 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5894 від 28.03.2017.

Предметом позову є регресна вимога до страхувальника за договором обов'язкового страхування у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку своєчасного повідомлення страховика про ДТП.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що ОСОБА_1 не повідомила страховика про ДТП у встановлені законом строки, а страхове відшкодування потерпілому виплачено у повному обсязі, у зв'язку з чим ПрАТ «СК «УСГ» на підставі ст. 38 Закону набуло право регресної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 18 818 грн. 39 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, враховуючи наступне.

Суд вірно встановивши, що між позивачем і відповідачем існувало договірне зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не врахував, що ці відносини поєднуються з деліктними відносинами, боржником у якому в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги судом не застосовано норми матеріального права, що підлягали застосуванню.

Згідно ст. 3 України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обо'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону, зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Так, підпункт 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов'язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону).

Разом з тим, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року.

За наведених обставин колегія суддів не приймає до уваги постанову Верховного Суду України у справі № 6-2267цс16, на яку посилався позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищенаведених положень закону не врахував, належним чином не визначився з характером правовідносин, які виникли між сторонами, неповно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПрАТ «СК «УСГ» підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до квитанції № 0.0..1 від 20.07.2018, у розмірі 2 400 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

С.Г.Музичко