ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3309/18
Провадження № 2/210/1615/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" вересня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду 21.06.2018 року з позовом Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.03.2000 року у приміщенні конвеєру №29 агломераційного цеху ремонту металургійного обладнання №1 Криворізького державного гірничо-металургійногго комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є підприємство відповідача, під час виконання трудових обов'язків слюсаря ремонтника внаслідок падіння швелера №16 монтажної балки отримав численні травми голови і тулуба чоловік позивачки ОСОБА_4, від яких, перебуваючи у 2-й міській лікарні, помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внаслідок смерті чоловіка позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у наступному: вона втратила рідну людину з якою мала намір прожити все життя. Смерть чоловіка призвела до сильного нервового потрясіння, до теперішнього часу перебуває у сильному психічному напруженні, крім того смерть чоловіка змінила звичайний уклад життя. Оскільки позивачка була змушена виховувати самостійно та утримувати двох малолітній доньок, яким на момент нещасного випадку виповнилось 4 та 8 років.

Отже смертю чоловіка позивачу завдано глибоких моральних страждань, у зв'язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в рахунок відшкодування моральної шкоди в зв'язку із загибеллю чоловіка176000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Сторони в судове засідання не викликались.

Учасниками справи були надані відзив, відповідь на відзив.

У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, справа визнана судом малозначною та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Так, представник відповідача ОСОБА_5 надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що виниклі правовідносини не можуть регулюватися ЦК України, оскільки події відбулися до 01.01.2004 року. Крім того зазначила, що моральна шкода у зазначеній сумі позивачем не доведена та є необґрунтованою, жодних належних та допустимих доказів в її обґрунтування позивачем не надано. Крім того, позивачка не надала належних доказів перебування на утриманні чоловіка. У зв'язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1994 року (а.с. 8).

Крім того, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 37 років (а.с. 3).

Актом №35 форми Н-1 про нещасний випадок від 27.04.2000 року, встановлено, що 29.03.2000 року з працівником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» ОСОБА_4. стався нещасний випадок, а саме внаслідок падіння швелера №16 монтажної балки чоловік отримав численні травми голови і тулуба (а.с. 4-7). Відповідно до п.7, причиною нещасного випадку стало незадовільне функціонування системи управління охорони праці в ЦРМО-І, невиконання посадових обов'язків ОСОБА_6 (заступник начальника головного механіка), ОСОБА_7 (начальник цеху).

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки вона втратила рідну людину з якою мала намір прожити все життя. Смерть чоловіка призвела до сильного нервового потрясіння, до теперішнього часу перебуває у сильному психічному напруженні, крім того смерть чоловіка змінила звичайний уклад життя.

При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз'яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що позивачки здійснювались виплати на неповнолітніх дітей, які знаходились на утриманні ОСОБА_4, відповідно до Розпорядження від 09.10.2000 року (а.с. 26)

Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг її душевних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є дружиною померлого; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка, грошові кошти в сумі 80000 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. 440-1 ЦК УРСР, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141,259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» () на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, в сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» () в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 /сімсот чотири гривні вісімдесят копійок/ гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу або безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. Є. Сільченко