Постанова

Іменем України

05 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 202/4915/16-ц

провадження № 61-30725св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_4,

відповідач - комунальний позашкільний навчальний заклад «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» Дніпропетровської міської ради,

третя особа - Управління держпраці у Дніпропетровській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2017 року у складі головуючого-судді Волошина Є. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до комунального позашкільного навчального закладу «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» Дніпропетровської міської ради (далі - КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що він з 15 вересня 1994 року працював у КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» на посаді тренера-викладача з дисципліни «шахи». Наказом від 08 липня 2016 року № 32-к його було звільнено із займаної посади за прогул на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що його було звільнено незаконно, оскільки не було ознайомлено з наказом від 15 червня 2016 року № 11, яким для нього було встановлено індивідуальний графік роботи на літній період, а тому він не знав, що 22 червня 2016 року він повинен працювати.

Крім того, позивач зазначає, що наказ про звільнення було видано в перший день відпустки, у зв'язку з чим він не зміг його отримати. Неодноразово звертався до відповідача із заявами про видачу наказу про звільнення, однак відповіді не отримав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив поновити його на роботі в КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_4 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не з'ясували і не спростували ті обставини, що позивача було звільнено за відсутність на роботі не в КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11», а в дитячому літньому таборі КЗО СЗШ № 135, з яким він ніколи в трудових відносинах не перебував. Крім того, судами не звернуто уваги на те, що відповідачем було порушено положення частини першої статті 105 КЗпП України, згідно з яким суміщення професій (посад) працівником допускається виключно на одному й тому ж підприємстві.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У лютому 2018 року КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» подав відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

29 травня 2018 року справу № 202/4915/16-ц за позовом ОСОБА_4 до КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11», третя особа - Управління держпраці у Дніпропетровській області, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України у редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень, щодо законності та обґрунтованості.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач ОСОБА_4 з 15 серпня 1994 року працював тренером-викладачем з шахів у КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11».

Наказом від 08 липня 2016 року 32-к на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України ОСОБА_4 було звільнено з посади тренера-викладача з шахів КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» за прогул. Днем звільнення ОСОБА_4 встановлено 13 липня 2016 року.

Із указаного наказу вбачається, що ОСОБА_4 22 червня 2016 року був відсутній на роботі протягом більше як три години, про що складено відповідні акти. 29 червня та 06 липня 2016 року ОСОБА_4 було направлено листи з вимогою надати пояснення причин прогулу, що мав місце 22 червня 2016 року, однак від останнього жодних пояснень не надійшло.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що 30 травня 2016 року директором КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» було видано наказ № 27-к, згідно з яким тренера-викладача ОСОБА_4 було попереджено: у строк до 08 червня 2016 року пройти повторний інструктаж з охорони праці; у строк до 08 червня 2016 року надати адміністрації школи графік роботи на літній період 2016 року на базі КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11»; у разі ненадання графіка роботи на базі КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» згідно цього наказу ОСОБА_4 встановити наступний графік роботи на літній період: понеділок, вівторок, середа - з 10.00 до 14.00; четвер, п'ятниця - з 10.00 до 13.00.

З вищезазначеним наказом ОСОБА_4 був ознайомлений, що підтверджується актом від 01 червня 2016 року.

13 травня 2016 року на адресу КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» надійшло клопотання від Комунального закладу освіти середньої загальної школи № 135 (далі - КЗО СЗШ № 135) про направлення ОСОБА_4 до КЗО СЗШ №135 для проведення гуртка з шахів.

30 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до директора КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» із заявою, в якій, в тому числі просив у літній період з 01 червня по 18 липня 2016 року дозволити йому проводити заняття на базі КЗО СЗШ № 135.

Наказом КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» від 13 червня 2016 року № 29-к, в зв'язку з проходженням 13 червня 2016 року тренером-викладачем ОСОБА_4 інструктажів з охорони праці та пожежної безпеки, останнього було допущено до роботи з 14 червня 2016 року згідно графіка його роботи на літній період 2016 року.

Наказом КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» від 15 червня 2016 року № 17 про індивідуальний графік роботи ОСОБА_4 на літній період 2016 року, приймаючи лист директора КЗО СЗШ №135 від 13 травня 2016 року, заяву ОСОБА_4 від 30 травня 2016 року та враховуючи, що останній 13 червня 2016 року пройшов інструктаж з охорони праці та протипожежної охорон, для ОСОБА_4 було встановлено індивідуальний графік роботи на літній період та з 16 червня 2016 року по 18 липня 2016 року дозволено проводити заняття з шахів у пришкільному таборі відпочинку на базі КЗО СЗШ №135 за наступним розкладом: понеділок, вівторок - з 10-00 год. до 11-30 год.; середа - з 10-00 год. до 12-15 год.; четвер - з 10-00 год. до 11-30 год.; п'ятниця - з 10-00 год. до 12-15 год., що становить 12 годин тижневого навантаження. Залишені 12 годин тижневого навантаження ОСОБА_4 відпрацьовує на базі КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» за наступним графіком: понеділок, вівторок - з 14-00 год. до 16-15 год.; середа, четвер, п'ятниця - з 14-00 год. до 15-30 год.

З вищезазначеним наказом ОСОБА_4 був ознайомлений, що підтверджується актом від 16 червня 2016 року.

Зазначений наказ КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» від 15 червня 2016 року № 17 є чинним та не оскаржувався ОСОБА_4

Разом з цим, ОСОБА_4 був відсутній 22 червня 2016 року на зайняттях з шахів пришкільному таборі відпочинку на базі КЗО СЗШ №135 з 10-00 год. до 12-15 год (згідно розкладу занять, затвердженого наказом ДЮСШ №11 від 15 червня 2016 року № 17), що підтверджується актом, складеним директором КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» ОСОБА_5, методистом ОСОБА_6 та головним бухгалтером ОСОБА_7 в приміщенні КЗО СЗШ №135 в 12-15 год.

Крім того, цього ж дня, 22 червня 2016 року, директором ДЮСШ №11 ОСОБА_5, методистом ОСОБА_6 та головним бухгалтером ОСОБА_7 о 15-30 год. в приміщенні КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11», було складено акт про те, що 22 червня 2016 року тренер-викладач ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці в КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» з 14-15 год. до 15-30 год. (згідно розкладу-графіку роботи, затвердженого наказом КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» від 15 червня 2016 року №17).

Аналогічні акти були складені директором КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» ОСОБА_5, методистом ОСОБА_6 та головним бухгалтером ОСОБА_7 23, 24, 29, 30 червня, 01, 02, 04, 05, 06, 07, 08, 11, 12 липня 2016 року про те, що у вищезазначені дні ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці.

Актом від 06 липня 2016 року, складеного в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська директором КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» ОСОБА_5, адвокатом Санжаром А. А., інструктором-методистом ОСОБА_6 підтверджується той факт, що директор КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» ОСОБА_5 звернувся до тренера-викладача ОСОБА_4 з проханням надати письмові пояснення відсутності останнього на робочому місці в пристосованому таборі відпочинку «Сонечко» при КЗО СЗШ №135 ДМР та в КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа №11» 22, 23, 24, 29, 30 червня, 01, 02 липня 2016 року, на що ОСОБА_4 відповів, що ніяких пояснень надавати не буде.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що звільнення ОСОБА_4 було здійснено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Доводи заявника у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не з'ясували і не спростували ті обставини, що позивача було звільнено за відсутність на роботі не в КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11», а в дитячому літньому таборі КЗО СЗШ № 135, з яким він ніколи в трудових відносинах не перебував спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме актом про його відсутність на роботі 22 червня 2016 року в КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11», з яким він перебував у трудових відносинах. При цьому робота ОСОБА_4 у літній період у таборі на базі КЗО СЗШ № 135 здійснювалась ним неодноразово, на підставі його особистої заяви, з дозволу директора КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11» та за рахунок останнього навчального закладу.

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що відповідачем було порушено положення частини першої статті 105 КЗпП України, згідно з яким суміщення професій (посад) працівником допускається виключного на одному й тому ж підприємстві є безпідставними, оскільки роботу на посаді тренера-викладача та керівника гуртка з шахів ОСОБА_4 виконував, як найманий працівник КПНЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа № 11», а з КЗО СЗШ № 135 у трудових відносинах не перебував.

Інші доводи та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик