Справа №473/1418/16-ц 06.09.2018
Провадження №22-ц/784/1449/18
Справа № 473/1418/16-ц Суддя першої інстанції Старжинська О.Є.
Провадження № 22-ц/784/1449/18 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: стягувача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2018 року, постановлену під головуванням судді Старжинської О.Є. в залі судового засідання в м. Вознесенськ о 10 год. 58 хв., за скаргою ОСОБА_2 на постанови старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про закінчення виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про усунення порушень права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 (далі Державний виконавець), в якій просив визнати неправомірним винесення ним постанов про закінчення виконавчого провадження та зобовязати його скасувати ці постанови і за участю стягувача, боржників та експерта провести експертизу засипання вигрібної ями.

Свої вимоги стягувач мотивував тим, що 19 березня 2018 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчих проваджень № 55997079 та № 55997264 з виконання виконавчих листів № 473/1418/16-ц від 7 грудня 2017 року, виданих Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, про зобовязання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засипати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Омеляновича-Павленка, 108 на відстані 5,3 м від стіни житлового будинку по вул. Омеляновича-Павленко, 106 у м. Вознесенськ Миколаївської області.

3 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення вищезазначених виконавчих проваджень у звязку з повним фактичним виконанням судового рішення.

Між тим, на думку скаржника, фактичного виконання рішення не відбулося, оскільки мала місце лише його імітація, а саме боржники поверх вигрібної ями положили деревяний щит, поверх якого тонким шаром насипали землі, а відтак яма під щитом не засипана. На його спроби звернути увагу державного виконавця на ці обставини, чоловік боржниці застосував до нього фізичну силу, а виконавець вигнав його з місця перевірки виконання рішення та разом з боржниками підготував до перевірки виконання рішення двох понятих, один з яких є знайомим виконавця, а друга знайома боржників, а тому є зацікавленими особами.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2018 року ОСОБА_2 поновлено строк на звернення до суду зі скаргою на постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, в задоволенні його скарги про скасування постанов державного виконавця Долженко А.С. про закінчення виконавчих проваджень № 55997079, № 55997264 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи скарги щодо неналежного виконання судового рішення є припущенням заявника, оскільки не підтверджені будь-якими доказами.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого суду ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилався на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, як того вимагає ст. 263 ЦПК України, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, оскільки головуючий перетворив розгляд скарги на суперечку між стягувачем та боржниками, яка не стосувалася предмету скарги; під час судового засідання жодне з наведених в скарзі порушень державного виконавця не розглядалося, а докази не досліджувались, отже є необґрунтованим висновок суду про те, що державним виконавцем проведено виконання рішення у відповідності до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», тобто вжиті всі заходи щодо виконання рішення суду. З огляду на зазначене, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні скарги і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати неправомірним винесення старшим державним виконавцем постанов про закінчення виконавчого провадження за № 55997079, № 55997264 та зобовязати державного виконавця скасувати постанови і за участю стягувача, боржників та експерта провести експертизу засипання вигрібної ями.

Боржники ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у відзивах доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнали, вважаючи їх безпідставними та не доведеними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення стягувача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенції), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції; згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення строку розгляду справи включається період з находження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду; отже, завданням Державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції щодо справедливого розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Як встановлено судом, 11 жовтня 2017 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області було частково задоволено позов ОСОБА_2 та зобовязано ОСОБА_5 і ОСОБА_6 засипати вигрібну яму, яка розташована на території земельної ділянки за адресою: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Омеляновича-Павленка, 108 на відстані 5,3 м від стіни житлового будинку по вул. Омеляновича-Павленко, 106 у м. Вознесенськ Миколаївської області. Рішення в цій частині апеляційною інстанцією не змінювалось.

На виконання зазначеного рішення судом 7 грудня 2017 року було видано виконавчі листи № 473/1418/16-ц щодо кожного боржника.

19 березня 2018 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих документів з відповідними номерами щодо кожного боржника № 55997079 та № 55997264 та надано відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» 10 робочих днів для добровільного виконання. Копії постанов про відкриття виконавчих проваджень того ж дня були направлені боржникам для виконання та стягувачу для відома. Ці провадження перебували на виконанні старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області ОСОБА_3

3 квітня 2018 року, державним виконавцем здійснено вихід за адресою, яка є місцем проведення виконавчих дій, а саме: м. Вознесенськ Миколаївської області, вул. Омеляновича-Павленка, 108 та встановлено, що вигрібна яма

засипана, про що було складено відповідні акти.

У звязку з цим, того ж дня державним виконавцем Долженко А.С. винесено постанови № 55997079 та № 55997264 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з повним фактичним виконанням рішення згідно з виконавчим документом вигрібну яму засипано (т. 2 а.с.4,5).

Як правильно встановлено місцевим судом, зі змісту виконавчих документів вбачається, що виконанню підлягало рішення зобовязального характеру, оскільки самим судовим рішенням боржників зобовязано вчинити певні дії.

Виконання рішень, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» на наступний день після закінчення 10-ти денного терміну встановленого Законом наданого боржнику для виконання рішення суду, державний виконавець перевіряє виконання рішення боржником.

На підтвердження виконання вказаного судового рішення боржниками, державним виконавцем складено два аналогічні акти щодо кожного з боржників від 3 квітня 2018 року.

Зі змісту зазначених актів вбачається, що акти складено 3 квітня 2018 року за адресою м. Вознесенськ вул. Омеляновича-Павленка, 108 за участю двох понятих та в присутності боржників та стягувача. В процесі проведення виконавчої дії щодо встановлення виконання вказаного рішення суду встановлено, що вигрібна яма засипана. Акт підписано державним виконавцем, понятими та боржниками.

В скарзі заявник стверджує, що фактично рішення суду не виконано, оскільки боржники поверх вигрібної ями положили деревяний щит, поверх якого тонким шаром насипали землі, а відтак яма під щитом не засипана. На його спроби звернути увагу державного виконавця на ці обставини, державний виконавець вигнав його з місця проведення виконавчих дій та склав акт перевірки виконання рішення за участю двох понятих, один з яких є знайомим виконавця, а друга знайома боржників, а отже є заінтересованими особами.

Ці доводи судом першої інстанції взагалі не перевірені та відповідна оцінка їм в судовому рішенні не надана, а отже доводи скарги щодо порушення районним судом при розгляді скарги норм процесуального закону заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження (надалі Закон) виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 2 цієї статті визначено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню.

При цьому положенням ст. 63 Закону не визначено конкретної процедури яким чином державним виконавець повинен перевірити виконання боржниками рішення суду щодо зобовязання вчинити певні дії.

Проте за загальними засадами виконавчого провадження дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення призвані сприяти реалізації цивільних прав та інтересів стягувача, які були захищені судом у спосіб, визначений судовим рішенням, що виконується.

Частиною 1 ст. 19 Закону стягувач має право брати участь у вчиненні виконавчих дій, заявляти клопотання, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження.

Як вбачається з актів перевірки виконання боржниками рішення, що підлягає виконання (надалі ОСОБА_3), при зазначених діях виконавця брав участь стягувач. За ствердженнями останнього він звертав увагу державного виконавця на неналежне виконання судового рішення, зокрема, що має місце не фактичне засипання вигрібної ями, а накривання її щитом та присипання землею, що дає можливість використовувати цю яму за призначенням в подальшому. Більш того, після цих зауважень державний виконавець усунув стягувача від зазначеної перевірки. Ці ствердження стягувача підтверджуються даними ОСОБА_3, в яких не міститься таких зауважень ОСОБА_2 та відсутній взагалі його підпис на цих актах.

Крім того, стягувач стверджує, що залучені поняті, які брали участь у перевірці виконання боржниками судового рішення, є зацікавленими особами.

За вимогами ч. 3 ст. 22 Закону понятими можуть бути будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у вчиненні виконавчих дій і не повязані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними звязками, а також підлеглі учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ОСОБА_3 державним виконавцем залучено два понятих, зазначені їх прізвища, імя та по- батькові, однак при цьому відсутні дані щодо адреси цих осіб, що позбавляє можливості перевірити їх особи. ОСОБА_7 не містять інформації, що сторонам виконавчого провадження було розяснено право заперечувати щодо участі будь-кого з понятих у звязку з їх заінтересованістю, тобто повідомити ті обставини, які б виключали участь цих понятих у проведенні виконавчої дії. Оскільки стягувача було усунуто від участі у перевірці виконання судового рішення, то останній не мав можливості заявляти клопотання з цього приводу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що при примусовому виконанні судового рішення щодо зобовязання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засипати вигрібну яму за вказаною адресою, державним виконавцем Долженко А.С. були порушені наведені вище вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає, що державний виконавець при перевірці виконання судового рішення не впевнився належним чином, що засипання вигрібної ями фактично відбулося та відсутня можливість використання цієї ями за її призначенням; усунувши стягувача від участі у цій перевірці, державний виконавець порушив права стягувача у виконавчому провадженні, передбачені ст. 19 Закону; залучивши до участі у проведенні такої виконавчої дії понятих, державний виконавець не впевнився, що зазначені особи відповідають вимогам ч. 3 ст. 22 Закону.

Оскільки на підставі цих актів державним виконавцем були винесені постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним фактичним виконанням засипано вигрібну яму, слід визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 щодо винесення таких постанов у виконавчих провадженнях № 55997079 та № 55997264 та їх скасувати.

Вимоги скарги щодо зобовязання державного виконавця провести експертизу за участю стягувача, боржників та експерта з приводу засипання вигрібної ями не можуть бути задоволені, оскільки такі клопотання заявляються учасниками виконавчого провадження та вирішуються державним виконавцем в межах виконавчого провадження.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми процесуального права, а тому на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 КПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення скарги на дії державного виконавця.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 щодо винесення постанов у виконавчих провадженнях № 55997079 та № 55997264 про закінчення виконавчого провадження.

Скасувати постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 3 квітня 2018 року, постановлені за результатами виконання виконавчих листів № 473/1418/16-ц від 7 грудня 2017 року, за виконавчими провадженнями № 55997079 та № 55997264.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Л.М. Прокопчук

ОСОБА_8

Повний текст постанови складено 7 вересня 2018 року.