Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1247/16-ц

номер провадження 2/695/42/18

03 січня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря - Бреуса В.С.,

позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним - ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним - ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, в якоій просила усунути останнього від права на спадкування за законом після матері ОСОБА_5. Так позивач наполягала, що вона є онукою ОСОБА_5, а оскільки її батько ОСОБА_6 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 року, то саме позивач здійснювала догляд за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, а тому відкрилася спадщина на її майно. Позивач вважає себе спадкоємцем першої черги, а іншим спадкоємцем після померлої ОСОБА_5 є її син, відповідач по справі ОСОБА_4, з яким позивач не досягла згоди щодо розподілу спадкового майна померлої ОСОБА_5 Позивач за первісним позовом вважає, що відповідач має бути усунутий від права на спадкування після померлої ОСОБА_5, оскільки він не надавав допомогу своїй матері, яка внаслідок тяжкої хвороби та похилого віку потребувала такої допомоги з боку сина, проте відповідач умисно, знаючі про ці обставини, ухилявся від виконання своїх обов'язків та уникав надання такої допомоги, хоча мав відповідну можливість. За таких обставин ОСОБА_1, посилаючись на норми ч. 5 ст. 1224 ЦК України, звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою про визнання права власності на 1/2 спадкового майна, зокрема позивач за зустрічним позовом наполягав, що він є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 та подав заяву про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори йому було повідомлено, що для оформлення належної йому за законом частки спадкового майна, він має надати оригінали правовстановлюючих документів, які необхідні нотаріусу для видачі свідоцтва на частину спадкового майна. ОСОБА_4 наполягає, що оригінали вказаних документів знаходяться у ОСОБА_1, яка правовстановлюючих документів йому не надає, що на думку позивача за зустрічним позовом є перешкоджанням ОСОБА_4 зі сторони відповідача за зустрічним позовом на реалізацію його спадкових прав. За таких обставин позивач за зустрічним позовом не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину через невизнання цього права відповідачем, а тому ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, проти задоволення зустрічного позову заперечувала та пояснила суду, що ОСОБА_4 за останні 25 років до своєї матері не ходив, допомогу по господарству їй не надавав, хоча остання була дуже хворою, бачила на одне око, а коли хвилювалася то в неї починалися приступи астми. Окрім того, до неї приходила комісія у складі сільського голови, депутата сільської ради та секретаря сільської ради, яка вирішила, що ОСОБА_5 потребує сторонньої допомоги. Вона була ображена на свого сина ОСОБА_4, оскільки останній до неї не приходив, хоча жив поруч.

Представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував, оскільки, на думку представника позивача, відповідач за первісним позовом умисно ухилявся від догляду за своєю матір'ю, яка перебувала у безпорадному стані, а тому такий догляд здійснювала позивач ОСОБА_1. Зустрічний позов ОСОБА_4, на думку ОСОБА_2, задоволенню не підлягає, оскільки останній не вжив усіх заходів для прийняття спадщини, зокрема не отримав відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від нотаріуса, а тому позовні вимоги ОСОБА_4 є передчасними та не відповідають нормам чинного законодавства.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним ОСОБА_3 в судовому засіданні просив розгляд справи закінчувати за відсутності ОСОБА_4, про що останній просив в своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_1, та проти задоволення первісного позову заперечував у повному обсязі, оскільки вважав позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, адже ОСОБА_5 до ОСОБА_4 жодного разу за допомогою не зверталася, окрім того ОСОБА_5 лікувалася у Першій міській лікарні м. Черкаси, а її лікуванням займався саме ОСОБА_4, оплачував лікування, купував відповідні медичні препарати. Крім того, ОСОБА_4 має малолітню дитину та працює в м. Черкаси, що на думку представника відповідача за первісним позовом, позбавляло ОСОБА_4 часу на відвідування своєї матері. Зустрічний позов ОСОБА_3 просив задовольнити у зв'язку із тим, що ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги, а ОСОБА_1 не визнає його права та відібрала у нього оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому з метою захисту прав ОСОБА_4 і був поданий даний позов.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є сусідкою померлої ОСОБА_5 та добре знала її та всю її сім'ю. ОСОБА_4 до неї не приходив, а тому ОСОБА_5 часто ображалася, що він не ходить та не допомагає їй по господарству та не надавав їй належної синовної турботи. Догляд здійснювала ОСОБА_1, яка часто приходила та допомагала ОСОБА_5 по господарству. Сама ж ОСОБА_5 поки працювала почувала себе добре, однак протягом останнього часу до дня своєї смерті почала погано бачити, страждала від астми та хвороби серця, на ногах трималася погано, у неї тремтіли руки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_5 та знає, що ОСОБА_4 до неї не приходив, а тому ОСОБА_5 часто ображалася на це та рахувала дні, скільки він до неї не приходить. ОСОБА_4 не допомагав своїй матері по господарству, це робила онука ОСОБА_5 ОСОБА_1 ОСОБА_5 хворіла на астму, в неї була аритмія, ОСОБА_4 один раз брав їй ліки, однак ОСОБА_5 повернула йому кошти за них.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_4 та добре знає його сім'ю. ОСОБА_4 не ходив до своєї матері більше двох років, хоча живе біля неї, по господарству своїй матері не допомагав. ОСОБА_5 хворіла, та потребувала стороннього догляду, не могла самостійно готувати їжу. Вона завжди ждала ОСОБА_4, хоча ніколи не говорила про виконання якоїсь роботи саме ОСОБА_4

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_5, остання дуже хворіла, а тому за нею доглядала ОСОБА_1, ОСОБА_4 до своєї матері не приходив, по господарству їй не допомагав, хоча остання хотіла з ним спілкуватись, про що неодноразово говорила.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона є секретарем сільської ради с. Благодатне. В сільську раду надійшло звернення, щоб представники сільської ради приїхали та обстежили умови проживання ОСОБА_5 Коли вони прийшли до неї, то остання повідомила їм, що хотіла б щоб її син до неї частіше приходив, хоча від соціального працівника вона відмовилась. Допомогу по господарству надавала їй ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_5 всі витрати на поховання здійснювала ОСОБА_1

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що він добре знає ОСОБА_4 та один раз, точної дати не пам'ятає, возив його та ОСОБА_5 до Золотоніської ЦРЛ, оскільки остання хворіла та потребувала відповідної медичної допомоги. Тоді допомогу на лікування надавав ОСОБА_4.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оскільки провадження по вказаній справі було відкрито до набрання чинності нових процесуальних норм, всі докази, які були надані сторонами судом дослідженні, а свідки допитані, суд вважає за можливе продовжити та закінчити розгляд даної справи в загальному позовному провадженні за діючими нормами ЦПК України, які набрали чисті 15.12.2017 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Як вбачається із позовних вимог ОСОБА_1, остання вважає, що ОСОБА_4 необхідно усунути від права на спадкування після смерті його матері ОСОБА_5, оскільки останній не надавав допомогу своїй матері, яка знаходилася в тяжкому стані в наслідок хвороби та похилого віку та потребувала такої допомоги з боку сина, а відповідач знаючи про ці обставини ухилявся від виконання свого обов'язку по утриманні своєї матері, хоча мав таку можливість.

Згідно із ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Крім того, в таких випадках суду слід обов'язково з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги саме від того спадкоємця, стосовно якого порушено питання про усунення від права на спадкування, за умови отримання її від інших осіб, та чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу.

На необхідність з'ясування судом таких обставин звернув увагу Верховний Суд України у п. 6 постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування".

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про усунення від права на спадкування слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов'язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дії.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

На доказ того, що ОСОБА_5 мала тяжку хворобу, що спричинювала останній потребу в постійній сторонній допомозі, ОСОБА_1 надає виписку із амбулаторної картки з переліком діагнозу.

Однак поняття «тяжка хвороба» є оціночним та має визначатися з урахуванням положень закріплених в «Положенні про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 та висновків МСЕК, що є відповідним належним та компетентним органом.

Проте такі висновки суду надано не було.

Крім того суд враховує, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Проте судом не встановлено фактів, які б свідчили про те, що спадкодавець, яка вже отримувала допомогу від позивача за первісним позовом, додатково потребувала її та просила про неї ще й відповідача, та що останній, маючи змогу надати матері допомогу, ухилявся від її надання.

Наявність хвороб на час смерті матері, підтверджені довідками медичних закладів, їх характер та давність набуття самі по собі за відсутності достовірних доказів про безпорадний стан останньої за життя чи на час смерті не свідчать, а твердження позивачки про умисне ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю та те, що вона потребувала допомоги відповідача, є голослівними. Не знайшли вони свого підтвердження і в ході допиту свідків.

Так із показань свідків вбачається, що остання хотіла лише, щоб ОСОБА_4 приходив до неї та частіше з нею спілкувався, відвідував її саме як син. Однак про будь-яку допомогу з його боку вона його не просила.

Відповідно до змісту ст. ст. 10, 12, 81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, не підтверджують саме факт необхідності допомоги ОСОБА_5 від ОСОБА_4 та прохання ОСОБА_5 про надання такої допомоги останнім, їх свідчення зводяться до коротких зустрічей та спілкування із ОСОБА_5, яка скаржилася на свого сина, що він не приходить до неї, не відвідує її, вказані свідки не були свідками будь-яких обставин, які б свідчили та підтвердили факти, викладені в позовних вимогах ОСОБА_1

Свідки лише підтвердили відсутність турботи сина до своєї матері, однак більше не привели суду будь-яких обставин, свідками яких вони були, про необхідність надання допомоги з боку відповідача по зустрічному позову та наявність прохання про таку допомогу з боку ОСОБА_5

Це ж саме зазначає і акт обстеження матеріально-побутових умов проживання жительки села Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області від 17.02.2014 року.

Із вказаного акту вбачається, що ОСОБА_5 відмовилася від закріплення за нею соціального працівника, так як за нею веде догляд її онука ОСОБА_1, яка і забезпечує її всім необхідним.

Суд, керуючись нормами ст. 10 ЦПК України відповідно до яких суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, також враховує, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні викладених вище обставин і доведеності зазначених вище фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину.

Встановлення судом фактів про те, що відповідач не спілкувався зі своєю матір'ю протягом тривалого часу та не надавав їй допомоги, для усунення його від права на спадкування за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 1224 ЦК України, є недостатнім, оскільки ці факти не свідчать про умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги спадкодавцю.

Крім того, у справі не доведено, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача за первісним позовом, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреби в отриманні допомоги саме від відповідача за умови надання такої допомоги позивачкою та умисного ухилення відповідача від надання допомоги позивачем суду не надано.

Приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, підстав для їх задоволення не вбачається.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 суд зазначає наступне.

ОСОБА_4 у своїх позовних вимогах наполягав на тому, що він не зміг оформити своє спадкове право, у зв'язку із тим, що у ОСОБА_1 перебувають оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які вона відмовляється йому надавати, тим самим не визнаючи його права на спадщину та унеможливлює йому належним чином оформити свої спадкові права.

Суд зважає, що в рамках розгляду вказаної справи жодних доказів наявності в ОСОБА_1 вказаних документів, як і їх перелік та вид, суду позивачем за зустрічним позовом надано не було.

Окрім того суд зважає, що Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду Цивільних і кримінальних справ у п.3.1. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звернув увагу судів, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). За змістом ст.392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема житловий будинок, земельну ділянку. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Позивач за зустрічним позовом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії по питанню оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5, суду не надав, про причини її неотримання суду не повідомив, зазначивши лише про відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та вчинення дій відповідачем за зустрічним позовом, які свідчать про невизнання за ним права на частку спадкового майна .

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо документи , що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосування підлягає ст. 392 ЦПК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Однак в даній справі вбачається, що ОСОБА_4 відповідну постанову про відмову від вчинення відповідної нотаріальної дії суду не надав, та взагалі не повідомив суд про її отримання, що дає суду підстави для висновку, що ним не вжито всіх відповідних заходів, які визначені чинним законодавством та спрямовані на оформлення своїх спадкових прав.

Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що відповідач ОСОБА_1 не надала йому правовстановлюючі документи на спадкове майно, як підставу для визнання за ним права власності на частину спадкового майна, суд не може сприймати як достатньою підставою для задоволення позову, оскільки доказів наявності таких документів у останньої суду не надано, тим більше, що провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та зобов'язання вчинити дії, який перебуває в провадженні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області та предметом якого є зокрема вимога надати оригінали документів необхідних нотаріусу для видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, зупинено, що стверджується відповідною ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2016 року, до набрання чинності судового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

За таких обставин, враховуючи вказані вище висновки Верховного Суду України в діях ОСОБА_4 вбачається невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки до винесення відповідної постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визначення чітких причин такої відмови, такий спосіб захисту прав особи, як звернення до суду із позовом про визнання права власності на частку спадкового майна є передчасним, а тому не може бути задоволеним.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_4.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог сторонам відмовлено повністю та враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України суд залишає судові витрати по справі за сторонами.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 1224 ЦК України

та ст.., ст. 10, 12,76, 81, 264, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції суд протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 09 січня 2018 року.