Номер провадження: 22-ц/785/6031/18
Номер справи місцевого суду: 522/5174/16-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інна Валеріївна про визнання правочинів удаваними, визнання дійсними договорів купівлі-продажу, визнання майна таким, що придбано у період шлюбу та розподіл майна подружжя -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про визнання правочинів удаваними, визнання дійсними договорів купівлі-продажу, визнання майна таким, що придбано у період шлюбу та розподіл майна подружжя, в якому просив суд визнати удаваним правочин про передачу у власність відповідачу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у власність 131/2000 частки квартири АДРЕСА_1, свідоцтво НОМЕР_1 від 23.12.2013 року, видане Департаментом міського господарства Одеської міської ради, визнати недійсними Розпорядження Департаменту міського господарства Одеської ради від 23.12.2013 року № 220593 та Свідоцтво про право власності на житло від 23.12.2013 року за НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8, визнати удаваним правочин, договір дарування квартири 8, розмір частки 279/1000, по АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 16 січня 2014 року, реєстровий номер 26, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інною Валерїївною, визнати, що нерухоме майно - квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1, придбані за договорами купівлі-продажу, та грошові кошти у сумі 40000 (сорок тисяч) доларів США є спільним майном подружжя, придбаним у період шлюбу, та здійснити розподіл майна подружжя з визнанням права власності по 1/2 частці за кожним подружжя на нерухоме майно та грошові кошти, виділити позивачу, ОСОБА_2, 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 з визнанням права власності на дане нерухоме майно та 1/2 частку грошових коштів у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів СІЛА, які стягнути з відповідача на користь позивача, відповідачу виділити решту майна, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 в судове засідання на 15-00 г. 09.10.2018 року не з'явився, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою адвоката Лобової Л.М. При цьому будь-яких документальних підтверджень перебування на лікарняному до заяви не додано та не зазначено про неможливість представлення такого підтвердження. Про неможливість явки в судове засідання іншого свого представника - адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_2 у поданій до апеляційного суду Одеської області заяві про відкладення розгляду справи, не повідомив.

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його відрядженням. При цьому будь-якого документального підтвердження про перебування у відрядженні до заяви не додано.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 в судове засідання на 15-00 г. 09.10.2018 року не з'явилася, надіслала заяву про розгляду справи у її відсутності, повідомивши про припинення відносин з адвокатом, яка приймала участь в її інтересах в суді першої інстанції.

Інші учасники - ОСОБА_5, Департамент міського господарства Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. в судове засідання не з'явилися, повідомлялися, про причини не явки суду не повідомили.

Оскільки надані до суду заяви позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи не підтверджені відповідними документальними доказами, судова колегія зважаючи на розумні строки розгляду справи, не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності заявлених вимог про визнання правочинів удаваними, визнання дійсними договорів купівлі-продажу, визнання майна таким, що придбано у період шлюбу та розподіл майна подружжя.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законі.

Судова колегія вважає остаточні висновки суду першої інстанції такими, що відповідають встановленим у справі обставинам і такими, що засновані на законі, але не погоджується з усіма наведеними у рішенні обгрутуваннями.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- 17 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Київського районного суду від 18.03.2016 року;

- 23 грудня 2013 року на підставі розпорядження № 220593, Департаменту міського господарства Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого 131/2000 частки квартири АДРЕСА_1 належить в рівних частках відповідачці та її сину ОСОБА_8.;

- згідно з договором дарування від 16.01.2014 року ОСОБА_9 передала, а ОСОБА_7 прийняла у дар 279/1000 часток квартири АДРЕСА_2, посвідченим у нотаріальному порядку, з якого вбачається, що сторони договору підтверджують дійсність намірів при його укладенні. Нотаріусом з'ясовано та перевірено вільну волю дарувальника, яка погодилася зі всіма істотними умовами договору, укладений договір дарування квартири був добровільно підписаний сторонами, що свідчить про їхнє вільне волевиявлення на укладення договору дарування, їм було роз'яснено усі наслідки підписання такого договору, а також, що він не носить характер удаваного і не є договором зловмисним. Обов'язків обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру договір не передбачає.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України в редакції діючий на час подання та уточнення позовних вимог, підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу в редакції діючий на час подання та уточнення позовних вимог, суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обгрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Позивач обгрутував заявлені вимоги про визнання недійсними правочину про передачу у власність в порядку безоплатної приватизації 131/2000 частки квартири АДРЕСА_1 та договору дарування 279/1000 часток квартири АДРЕСА_2 їх удаваністю та дійсністю договорів купівлі-продажу за гроші, які позивач заробив у шлюбі.

Згідно ч. 1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Дослідивши рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 324 від 15.08.2013 року «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління № 18», яким будинок по АДРЕСА_1 віднесено до державного житлового фонду і в якому дозволяється приватизація житлових приміщень, а також Розпорядження Департаменту міського господарства Одеської ради № 220593 та Свідоцтво про право власності на житло від 23.12.2013 року за НОМЕР_1, врахувавши заперечення проти заявлених вимог Департаменту міського господарства Одеської ради, суд першої інстанції обгрунтовано вважав зазначені вимоги безпідставними та недоведеними.

При цьому суд першої інстанції встановив, що позивач не був учасником приватизації спірної квартири та що у 1995 році вже приймав участь у приватизації квартири АДРЕСА_3.

Доводи апеляційної скарги про помилковість встановлених судом першої інстанції обставин, що позивач не приймав участь у приватизації спірного житлового приміщення, так як використав своє право на безоплатну передачу у власність житла за іншою адресою, не можуть бути взятими до уваги, оскільки у відповідності до підстави недійсності правочину визначеної позивачем - за удаваністю правочину про безоплатну приватизацію та дійсністю договору про купівлю-продаж, використання або невикористання права позивача на безоплатну передачу у власність житла у відповідності до норм житлової площі на одну особу не мають відношення до предмету доказування в контексті підстав обгрунтування заявлених позивачем вимог і не спростовують висновок райсуду щодо недоведеності заявлених вимог.

До того ж суд не виказувався про неможливість позивачу приймати участь у приватизації інших житлових приміщень у відповідності з нормою житлової площі, яка може виділятися у власність безоплатно на одну особу, а лише констатував не участь позивача у приватизації спірної квартири 131/2000 частки квартири АДРЕСА_1 та його участь у 1995 році у приватизації квартири АДРЕСА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, а саме що ОСОБА_4 та її неповнолітній син ОСОБА_8 не маючи законних підстав для отримання в якості тимчасового соціального житла для малозабезпеченої родини 1/2000 частки квартири АДРЕСА_1, отримали вказане житло у користування, а потім і у власність через безоплатну приватизацію шахрайським шляхом та через порушення службовими особами Департаменту міського господарства Одеської ради Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 31.03.2004 року (далі- Порядок) є неспроможними, оскільки позовні вимоги про визнання правочину безоплатної приватизації недійсним заявлені з підстав удаваності правочину і дійсності правочину купівлі-продажу. З підстав наведених в апеляційній скарзі позивач позов не заявляв і вказаними обставинами позов не обгрутовував.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тому рішення суду в цій частині відповідає встановленим обставинам, доводами апеляційної скарги не спростовується і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, суд першої інстанції дослідивши умови договору дарування 279/1000 часток квартири АДРЕСА_2, укладеного 16.01.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, виходячи з пояснень представників сторін договору та прийнявши до уваги відсутність допустимих, належних та достатніх доказів удаваності договору дарування та дійсності договору купівлі-продажу, обгрунтовано відмовив у задоволенні відповідних позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, суд обгрутовано піддав критичній оцінці показання свідків, допитаних за ініціативою позивача - ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_14, які пояснили, що про факти щодо отримання у власність квартир ОСОБА_7 вони знають тільки зі слів самого позивача ОСОБА_2

Також суд мотивовано вказав, що не заявлення сторонами в ході судового розгляду справи клопотання про допит у якості свідка приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко Інну Валеріївну, яка завіряла договір дарування та на яку законом покладено обов'язок встановлювати взаємовідносини між заінтересованими особами та мету, яку вони переслідують, вчиняючи нотаріальну дію; роз'яснювати учасникам нотаріального провадження їхніх прав та обов'язків, що випливають із вчинюваної дії, їхнє право на вільне волевиявлення під час вчинення нотаріальної дії, право відмовитися від її вчинення, поки вони ще не підписали документа позбавили суд дійти до повного висновку щодо справжнього волевиявлення сторін під час укладення договору дарування.

Апелянт не спростував вказані обгрунтування суду першої інстанції та не заявив відповідне клопотання про допит нотаріуса судом апеляційної інстанції

Оскільки тягар доказування недійсності правочину через його удаваність та доведення реального укладення договору купівлі-продажу покладено в даному випадку на позивача, доводи апеляційної скарги, що не допит нотаріуса свідчить про обґрунтованість заявлених вимог є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги, що суд не допитав в якості свідків відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а обмежився лише поясненнями, наданих в судовому засіданні їхніми представниками, не можуть бути взятими до уваги, оскільки допит сторін в якості свідків може бути проведений лише за їхньою згодою та за їхньою заявою (ст. 234 ЦК України в діючий редакції; ст. 162 ЦК України в редакції до 15.12.2017 року), а не в порядку задоволення клопотання про це від іншого учасника справи.

Доводи апеляційної скарги, що позивач, як чоловік ОСОБА_4 ніколи не бачив ОСОБА_5 і що у останній не було підстав для дарування квартири його колишній дружині, а також що ОСОБА_4 витратила на купівлю спірної квартири 22 000 доларів США шлюбних сімейних коштів не можуть бути взятими до уваги, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували укладення сторонами договору дарування і підтверджували реальне укладення договору купівлі-продажу в тому числі і за сімейні кошти позивачем не надано. Наведені в апеляційній скарзі обгрунтування не згоди з рішенням суду засновані на припущеннях і зведені до фактичної переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано вірну оцінку.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у вимогах про визнання коштів в сумі 40 000 (сорок тисяч) доларів США спільним майном подружжя та у поділі цих коштів, посилаючись на не надання позивачем допустимих, належних та достатніх доказів накопичення та наявності такої суми в натурі на момент пред'явлення позову до суду.

Доводи апеляційної скарги вказаний викновок суду не спростовують і засновані на припущеннях.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17.10.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова