Провадження 2-з/522/410/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П., розглянувши клопотання представника позивача ПУАТ «ФІДОБАНК» Вдовиченко Ганни Всеволодівни про забезпечення позову до подачі позову по справі за позовною заявою ПУАТ «ФІДОБАК» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 05 вересня 2018 року надійшла заява представника ПУАТ «ФІДОБАНК» Вдовиченко Г.В, подана в порядку п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, про забезпечення позову шляхом встановлення заборони вчиняти реєстраційні дії.

06.09.2018 року представник подав уточнену заяву, зазначивши, що 28.08.2018 було укладено договори купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_2 Також до суду надано витяг від 06.09.2018 року щодо зазначеного майна.

Заяву обґрунтовує та письмово підтверджує наступними обставинами:

02.08.2006 року між ВАТ «АКБ «Престиж», назву якого згодом було змінено на ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014-71/214 згідно умов якого банк надав боржнику кредит в сумі 300000,00 дол. США на строк користування 240 місяців, з 02.08.2006 р. по 01.08.2026 р.,

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014-71/214 від 02.08.2006 року, між позичальником ОСОБА_2 та ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж» було укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_2 передав банку в іпотеку квартиру, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 108,5 кв.м

08.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі продажу зазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Чернягіною Н.С.

Також, 09.08.2018 року ОСОБА_3 було переведено квартиру у нежитлове приміщення, як вбачається з технічного паспорту та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.08.2018 року.

Даний договір укладений без згоди іпотекодержателя.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 14.08.2018 року вказане нежитлове приміщення було поділено на 3 частини.

Представник позивача обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову тим, що невжиття заходів забезпечення позову, створить умови для подальших незаконних дій щодо спірного майна, і, як наслідок, призведе до неможливості позивачем поновити його порушені права та інтереси на іпотечне майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Судом враховуються майновий характер даного спору, оскільки заявлені позовні вимоги про звернення стягнення будуть заявлені у розмірі 197 715, 64 дол. США.

До заяви про забезпечення позову додані докази, які підтверджують факт знаходження нерухомого майна, на яке заявник просить накласти заборону вчиняти реєстраційні дії, у власності відповідача.

До заяви про забезпечення позову заявником додаються кредитний договір та договір іпотеки, договір купівлі продажу іпотечного майна, копія витягу від 22.08.2018 року, з якого вбачається що майно, яке було предметом іпотеки від 22.08.2006 року було поділено на 3 частини. Таким чином, суд доходить висновку, що вимоги співмірності дотримані.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно дост.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову заборони вчиняти будь які реєстраційні дії стосовно вказаного нерухомого майна, є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, оскільки вказані об'єкти нерухомості до розгляду спору по суті можуть бути відчужені на користь третіх осіб, а відтак це порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а заходи забезпечення позову навпаки наразі виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ПУАТ «ФІДОБАНК» Вдовиченко Г.В про забезпечення позову задовольнити.

Накласти заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно нерухомого майна, а саме:

Нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ( договір купівлі-продажу № 1335)

Нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4( договір купівлі-продажу № 1337)

Нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5.( договір купівлі-продажу № 1339)

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів із забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в порядку передбаченому ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя