АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2205/17 Номер провадження 22-ц/786/227/18Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю представника позивача адв. Крекотня О.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2017 року

за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства "СЕТАМ", Гадяцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_4, виконавчого комітету Гадяцької міської ради (відділ з питань державної реєстрації), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", приватний нотаріус Ямпольська Світлана Миколаївна, про визнання недійсною угоди купівлі-продажу нерухомого майна, укладеної та електронних торгах.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4.

Заборонено державному нотаріусу Гадяцького району, приватним нотаріусам проводити будь-які нотаріальні дії по відчуженню вказаної квартири.

Заборонено відділу з питань реєстрації виконавчого комітету Гадяцької міської ради проводити перереєстрацію вказаної квартири (а.с.17-18).

Із вказаною ухвалою не погодилась ОСОБА_3, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду змінити та, в порядку забезпечення позову, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

В обгрунтування доводів скарги зазначає, що, оскільки право власності на квартиру, яка є предметом даного спору, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4, правовстановлюючі документи та сама квартира перебуває у її фактичному користуванні, що надає останній змогу вільно розпоряджатися спірним майном на власний розсуд, а тому апелянт вважає, що в подальшому можуть виникнути обставини, що зроблять неможливим чи сильно утруднять виконання рішення суду по даній справі.

Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву частково, безпідставно не наклав арешту на квартиру, оскільки, на думку апелянта, саме такий вид забезпечення позову, визначений п.1 ч.1 ст.152 ЦПК, є найбільш дієвим у даному випадку, оскільки відомості про нього вносяться до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Зазначає, що висновок суду про недоцільність накладення арешту на спірне нерухоме майно, оскільки це обмежить ОСОБА_4 у праві користування квартирою, є безпідставним, з огляду на те, що такий вид забезпечення позову лише виключає можливість відчужити спірне майно, при цьому не позбавляє останню права користування чи обслуговування даною квартирою.

Окрім того, зауважує, що в оскаржуваній ухвалі не конкретизовано якому саме державному нотаріусу Гадяцького району забороняється проводити будь-які нотаріальні дії по відчуженню вказаної квартири, і чому дана заборона стосується тільки якогось одного державного нотаріуса. Також вказує, що не зазначено кола приватних нотаріусів, на яких розповсюджується вказана заборона, проводити нотаріальні дії по відчуженню спірної квартири.

У судовому засіданні представник позивача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримави та прохав її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до місцевого суду з позовом до державного підприємства "СЕТАМ", Гадяцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_4, виконавчого комітету Гадяцької міської ради (відділ з питань державної реєстрації), треті особи: Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", приватний нотаріус Ямпольська Світлана Миколаївна, про визнання недійсною угоди купівлі-продажу нерухомого майна, укладеної та електронних торгах.

Також, 14.11.2017 року позивачем була подана до місцевого суду заява про забезпечення позову, в якій вона прохала: забезпечити позов ОСОБА_3 до ДП «СЕТАМ». Гадяцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_4, виконавчого комітету Гадяцької міської ради (відділ з питань державної реєстрації), треті особи: ПАТ "Банк Форум", приватний нотаріус Ямпольська С.М. про визнання недійсною угоди купівлі-продажу нерухомого майна, укладеної та електронних торгах; в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1(а.с.2-4).

У подальшому, як зазначено вище, місцевим судом було постановлено оскаржувану ухвалу, якою частково задоволено вказану заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження спірної квартири.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, проте такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру не є співрозмірним заявленим позовним вимогам і призведе до неможливості користування квартирою та її обслуговування, а тому прийшов до висновку про необхідність накласти заборони на відчуження житла до вирішення справи по суті.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України (в редакції 03.10.2017р.) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (Аналогічні вимоги містить ч.1 ст.151 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Згідно з п.п.3,4,7 ч.1 ст.151 ЦПК України (в редакції 03.10.2017р.) заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

(Аналогічні вимоги містив п.2 ст.151 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017р., що набрала чинності 15.12.2017 року) позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;забороною вчиняти певні дії.

(Аналогічні вимоги містив п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

У відповідності до п.3 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України в редакції 03.10.2017 року) позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом п.4 даної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 7 вказаної постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

З матеріалів справи вбачається. що предметом даних позовних вимог є визнання недійсною угоди купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, укладеної та електронних торгах, тобто даний спір має майновий характер.

При цьому, оскільки з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спірна квартири знаходиться у власності ОСОБА_4 та остання як власник має право володіння, користування і розпорядження спірним майном на власний розсуд, то в подальшому можуть виникнути обставини, що утруднять чи зроблять неможливим виконання рішення суду по суті спору в майбутньому.

З рахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для забезпечення даного позову. Проте, судом першої інстанції було обрано невірний вид забезпечення позову, а саме: накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4

Згідно п.2 ч.1 ст.25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, щодо: заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов'язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; .. .

З наведеного вбачається, що ухвалення рішення суду про накладення заборони на відчуження квартири не входить до переліку обов'язкових підстав для державної реєстрації вказаного виду забезпечення позову, при цьому оскаржуваною ухвалою суду реєстраційну службу також не було зобов'язано зареєструвати вказану дію. Також в оскаржуваній ухвалі не було визначено кола державних та приватних нотаріусів, яким заборонено проводити будь-які нотаріальні дії по відчуженню вказаної квартири.

Окрім того, висновок місцевого суду стосовно того, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру не є співрозмірним заявленим позовним вимогам і призведе до неможливості користування квартирою та її обслуговування, є безпідставним, оскільки накладення арешту на квартиру обмежить ОСОБА_4 лише в праві її відчуження на час вирішення даного спору з метою реалізації належного виконання майбутнього рішення суду та не призведе до жодного порушення її прав яв власника даного майна.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що, з метою уникнення вчинення відповідачем дій, спрямованих на перешкоджання позивачу захистити свої майнові права шляхом намагання здійснити продаж спірної квартири АДРЕСА_1, необхідно повністю задовольнити заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накласти арешт на вказану квартиру для усунення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що заслуговують на увагу.

Відтак, колегія суддів вважає, що аналіз доказів по справі та наведених норм права дають підстави для висновку про скасування оскаржуваної ухвали та винесення постанови про задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно п.п.2,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.368, 374, п.п.2,3 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 листопада 2017 року, - скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ : /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ О.Ю. Кузнєцова

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун