АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 713/132/18

Апеляційний суд Чернівецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І.М., Владичана А.І.

секретар Скакун К.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2018 року (головуючий у суді першої інстанції - суддя Пилип'юк І.В.),

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з названим позовом, який у подальшому уточнив.

Зазначав, що з 06 вересня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей - донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживають з відповідачкою, із нею почалися непорозуміння щодо участі у вихованні дітей, їх відвідуванні. Відповідачка створює штучні перешкоди в цьому.

На даний час він працює в Італії, щоб мати можливість сплачувати не тільки аліменти за рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 лютого 2017 року, а й можливість забезпечити дітей усім необхідним для їх нормального розвитку.

Посилаючись на указані обставини просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у вихованні дітей та вільному спілкуванні з ними, визначити такі способи участі позивача у вихованні малолітніх дітей:

- побачення та спільний відпочинок у періоди відпустки позивача, а також літніх канікул дітей - кожного дня протягом серпня без супроводу матері з можливістю брати до себе дітей з ночівлею, під час вказаних літніх канікул надати можливість вивозити їх на оздоровлення за спільним з відповідачем визначенням строку та дат такого оздоровлення без супроводу матері, у разі зміни у графіку відпустки, визначити спосіб участі позивача у вихованні дітей з урахуванням цих змін щодо періоду відпустки;

- з середини грудня до кінця січня - кожний день у вільний від навчання та відвідування ДНЗ час з можливістю брати протягом вказаного періоду дітей на вихідні дні з ночівлею, а під час зимових канікул, які припадають у перші два тижні січня надати можливість брати дітей кожний день до себе з ночівлею без обов'язкової присутності матері дитини, з урахуванням можливих змін у графіку відпустки у зимовий час;

- протягом двох тижнів, що припадає в період святкування Великодня за календарем, кожний день у вільний від навчання та відвідування ДНЗ час з можливістю брати дітей до себе з ночівлею без супроводу матері.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, посилається на те, що суд безпідставно відмовив у позові з мотивів недотримання досудового порядку вирішення спору органом опіки та піклування, не взяв до уваги доказів на підтвердження позовних вимог, не дотриманнвся вимог закону щодо порядку та часу надання відзиву на позов та доказів, судом по суті не вирішено наявного між сторонами спору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачка та третя особа не подавали.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту чинення йому перешкод у спілкуванні з дітьми, не вказано точні дні та години спілкування з дітьми, не надано висновку органу опіки та піклування з приводу вирішення спірного питання.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що згідно з п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

У справі встановлено, що сторони з 06 вересня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2017 року шлюб між ними розірвано. У шлюбі народилося двоє дітей - донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з відповідачкою.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов'язані поважати дитину.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Положеннями ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

При вирішенні спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За нормою ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зі змісту вимог уточненої позовної заяви та заперечень відповідачки проти позову слідує, що між сторонами існує спір щодо способів участі позивача у вихованні дітей, місця та часу їхнього спілкування.

Тому указаний спір підлягає вирішенню у судовому порядку відповідно до норми ч. 2 ст. 159 СК України.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв, а відмовивши у задоволенні позову, фактично наявний спір не вирішив.

Суд також помилково вважав, що невирішення спору у позасудовому порядку - органом опіки та піклування є самостійною підставою для відмови у позові, при цьому не вжив заходів щодо надання органом опіки та піклування письмового висновку щодо розв'язання спору в суді.

У справі встановлено, що позивач звертався до органу опіки та піклування, однак останній не ухвалив свого рішення.

Крім того, відповідно до правил ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Вирішуючи наявний між сторонами спір, колегія суддів виходить з пропозицій сторін як батьків дітей, віку дітей, результатів їх психологічного обстеження, більшої прихильності до матері, пропозицій органу опіки та піклування, необхідності забезпечення найкращих інтересів дітей.

З урахуванням зазначених обставин слід визначити позивачу способи участі у спілкуванні та у вихованні дітей - доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 наступним чином:

побачення з дітьми щовівторка та щосереди з 17 до 19 години, щосуботи з 12 до 17 години з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання;

на Новий рік 01 січня з 15 до 18 години, на Різдво (другий день - 08 січня) з 12 до 17 години, на Великдень (у понеділок) - з 12 до 17 години з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання;

у дні народження дітей, щороку, 03 квітня та 16 грудня - з відвідуванням за місцем святкування з 13 до 18 години;

під час весняних, літніх, осінніх та зимових канікул - щовівторка, щочетверга та щосуботи з 12 до 17 години з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання.

Перші п'ять побачень проводити у присутності матері ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується із запропонованим позивачем способами участі у спілкуванні та у вихованні дітей, оскільки вони практично є непрогнозованими, не враховують віку дітей, їх психологічного стану, а фактично зводяться переважно до необхідності врахування інтересів позивача.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до результатів психологічного обстеження дітей сторін простежується сильний емоційний зв'язок дітей з матір'ю, діти звикли жити за певним розпорядком, їм комфортний традиційний режим дня, для зниження рівня тривожності та запобігання виникнення психологічних травм, погіршення емоційного стану не рекомендується відпускати дітей в незнайому обстановку без матері на тривалий період, рекомендовано зустрічі з батьком проводити у присутності матері, адаптаційний період для дітей може тривати 5-6 днів (т. 1, а.с.85-87).

Заявником не спростовано відповідний психологічний стан дітей та потребу присутності на зустрічах на початкових етапах відповідачки як матері дітей.

Із зазначених вище мотивів колегія суддів не погоджується з висновком органу і піклування Вижницької райдержадміністрації від 16 серпня 2018 року про те, що порядок участі позивача у спілкуванні з дітьми має встановлюватися в індивідуальному порядку на кожний приїзд позивача на територію України до зникнення відповідної проблеми.

Указане також не відповідає нормі ч. 2 ст. 159 СК України, а згідно із ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, на часткове задоволення вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким позов у частині вимог про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними підлягає частковому задоволенню.

За змістом ст. 159 СК України позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Оскільки між сторонами у справі не було досягнуто згоди щодо порядку участі позивача у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, а за матеріалами справи позивач мав певну можливість спілкуватися з дітьми, то вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми як передчасні та недоведені задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 травня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_5 способи участі у спілкуванні та у вихованні дітей - доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, наступним чином:

побачення з дітьми щовівторка та щосереди з 17 до 19 години, щосуботи з 12 до 17 години з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання;

на Новий рік 01 січня з 15 до 18 години, на Різдво (другий день - 08 січня) з 12 до 17 години, на Великдень (у понеділок) - з 12 до 17 години з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання;

у дні народження дітей, щороку, 03 квітня та 16 грудня - з відвідуванням за місцем святкування з 13 до 18 години;

під час весняних, літніх, осінніх та зимових канікул - щовівторка, щочетверга та щосуботи з 12 до 17 години з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання.

Перші п'ять побачень проводити у присутності матері ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 04 вересня 2018 року.

Головуючий В.В. Яремко

Судді: І.М. Литвинюк

А.І. Владичан