АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 215/5706/17

22-ц/774/К/18

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони : позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державна казначейська служба України,

третя особа - Прокуратура Дніпропетровської області

розглянувши в спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1, прокурора Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 березня 2018 року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 19 березня 2018 року, ухваленого суддею Коноваленком М.І.у м. Кривому Розі повний текст рішення суду складено 19 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року - ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, третя особа Прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначив, що 25.07.2012 року порушено відносно нього кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною другої статті 368 КК України, його було затримано, проведено обшук. 13.09.2012 року постанову про порушення кримінальної справи скасовано та направлено матеріали справи для притягнення до адміністративної відповідальності. 23.11.2012 року слідчим прокуратури було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.15.ч.2, ст.368 ч.2 КК України. 20.02.2013 року позивача було відсторонено від роботи. 10.04.2013 року після затвердження обвинувального акту та направлення до суду, з метою здійснення тиску, було внесено до суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задля визнання ним вини, але судом було відмовлено в задоволені клопотання. Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 12.12.2017 року кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_1 було закрито, у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання обвинувачення.

Незаконне притягнення позивача до кримінальної відповідальності негативно позначилось на його житті та моральному стані. Він змушений був доводити свою невинуватість в пред'явленому звинуваченні, що додатково спричиняло йому додаткові фізичні і моральні страждання. Крім цього, на протязі всього часу кримінального переслідування на протязі 4 років 4 місяці та 17 днів позивач відчував систематичні моральні та фізичні страждання через приниження честі та гідності. Просить суд стягнути у відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 березня 2018 року, в якому усунуто описку ухвалою цього ж суду від 19 березня 2018 року, позов ОСОБА_1. задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання в безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 увідшкодування моральної шкоди 216000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_2, посилаючись невідповідності висновків суду обставинам, вважає, що судом не врахована практика Європейського суду в частині визначеного розміру моральної шкоди, вважав визначений судом першої інстанції стягнутий розмір компенсації моральної шкоди значно заниженим, що не відповідає тяжкості страждань позивача, розрахунок якого суд правильно визначив з кратності розміру мінімальної заробітної плати.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача Державної казначейської служби України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог про відмову позивачу в їх задоволенні. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди має застосувати мінімальний розміру заробітної плати в сумі 1600 грн., виходячи з Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний бюджет на 2018 р.».

В апеляційній скарзі представник Прокуратури Дніпропетровської області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутої моральної шкоди до 92800 грн. Зокрема вважає, що судом не враховано, що позивач перебував під слідством і судом 58міс., тому з урахуванням розміру мінімально прожиткового мінімуму на час розгляду справи 1600 грн., розмір компенсації моральної шкоди має становити 92800 грн. тому вважає, що визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є значно завищеним.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що 20.02.2013 року начальника сектора дільничних інспекторів міліції Тернівського районного відділу КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 повідомлено про підозру, до цього часу знаходився у статусі свідка (а.с.7-14).

23.02.2013 року ОСОБА_1 відсторонено від посади та обрано запобіжних захід у вигляді особистого зобов'язання (а.с.17).

23.07.2013 ОСОБА_4 було звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. 04.03.2014 року на підставі рішення суду поновлений на попередній посаді. 11.11.2014 року звільнений з органів внутрішніх справ (а.с.6).

Відповідно до ухвали суду від 12.12.2017 року, яка вступила в закону силу 20.12.2017 року кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК України закрито, у зв'язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення на підставі п.2 ч.2 ст.284 КПК України, тобто позивача повністю реабілітовано (а.с.82).

Загальний строк перебування ОСОБА_1 під досудовим та судовим слідством з 20.02.2013 року, набуття ОСОБА_1 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні до 20.12.2017 року, набрання законної сили рішення суду, становить 58 місяців.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»( в редакції чинній станом на березень 2014 року). Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», провадиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Встановивши, що ухвалою Тернівського районного суду від 12.12.2017 року кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.368 КК закрито через відмову прокурора в підтриманні державного обвинувачення, взявши до уваги, що позивач перебував під судом та слідством впродовж 58 місяців та що до нього було застосовано запобіжні заходи, також його було звільнено з правоохоронних органів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на положення ст. 23 ЦК України, ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» за наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених Законом із урахуванням вимоги розумності та справедливості.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, встановивши фактичні обставини справи, дійшов правильного висновку про наявність підстав та умов для відшкодування шкоди, завданої позивачу незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, відповідно до норм ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки встановлено незаконність притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Висновок суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди з відповідача, яке проводиться Державною казначейською службою України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України, є вірним.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України стосовно застосування до спірних правовідносин не розмір мінімальної заробітної плати, а розмір прожиткового мінімуму, оскільки не відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, на який посилається заявник у касаційній скарзі, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Однак, відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а відтак, підстав для застосування наведеної норми до спірних правовідносинах відсутні.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривень.

Тому, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

З урахуванням розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством на час розгляду справи 3723х58 міс=215934 грн.

Колегія суддів погоджується із визначеним розміром компенсації моральної шкоди 216000грн. з урахуванням вимог розумності, справедливості та враховано усі матеріали справи, довготривалість моральних страждань позивача, їх глибина, із урахуванням роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Посилання представника позивача на невідповідність стягнутого розміру моральної шкоди, практики Європейського суду, колегія суддів не може визнати обґрунтованими.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більший за достатній та не може призводити до навіть неістотного збагачення стягувача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Прокуратури Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: