Справа № 236/1826/18
03 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
за участю секретарів Безорчук А.О., Колесник О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман у відсутності сторін за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє за себе та малолітнього ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради в Донецькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
19.06.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє за себе та малолітнього ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона та її чоловік ОСОБА_4 (помер 26.11.2004 року) є власниками по 1/2 частці житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Волгодонська, 27, на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.1986 року. У вказаному житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, але вони фактично з 2014 року в ньому не проживають. Позивач здійснює виконання обовязків, щодо утримання зазначеного житлового будинку, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача за колишнім місцем проживання порушує житлові права позивача відповідно до ст.383 ЦК України. З огляду на це, позивач змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.
Позивач ОСОБА_1, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні не прибула, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, на заявлених вимогах наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 39).
Виходячи з наведеного, а також з положень ч.1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідачі ОСОБА_2, яка діє за себе та малолітнього ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 46), для участі в судовому засіданні не прибули, заяв про відкладення розгляду справи суду не надали, заперечень проти позову не висунули, про наявність поважних причин для неявки не повідомили, відзиву на позов не надали.
Третю особу Орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом, однак для участі в судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності № 12 від 03.05.2018 року (а.с. 50) не прибула, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності (а.с. 49), надала суду висновок про можливість визнання малолітнього ОСОБА_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с.51).
Ухвалою суду від 03.10.2018 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини, які виникають між власником та відповідачами в справі.
Відповідно до довідки № 5039, виданою 14.09.2018 року Лиманською міською радою Донецької області за вказаною вище адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 (а.с.52).
Відповідачі ОСОБА_2 таОСОБА_3, за зареєстрованим місцем проживання тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в приміщенні належне їм майно, вони фактично змінили місце проживання з 2014 року, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації, згідно із законодавством України, що підтверджено актом органу місцевого самоврядування від 12.06.2018 року (а.с. 21).
Позивач здійснює виконання обовязків, щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані, виконує інші обовязки, повязані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 ОСОБА_6 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_6 України гарантується. Ст. 41 ОСОБА_6 України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63).
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 22.07.1986 року у позивача та її чоловіка, який помер 26.11.2014 року, виникло право власності на житловий будинкок за адресою: Донецька область, м. Лиман, вул. Волгодонська, 27, на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.1986 року, зареєстрованого в реєстрі під № 1624, що є чинним і сторонами не оспорюється. Відповідачі користувались вказаним житловим приміщенням, але вже тривалий час відсутні за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Дослідивши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з 2014 року по теперішній час, тобто більше одного року, не користуються житлом без поважних причин, відповідно до ст. 405 ЦК України, втратили право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст.10, 13, 18, 23, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє за себе та малолітнього ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради в Донецькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя -