22-ц/775/653/2018(м)

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 0519/12839/2012

Номер провадження 22-ц/775/653/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі суддів Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Брежнєв Д.О.

сторони :

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2018 року,у складі судді Шатілової Л.Г., дата складення повного судового рішення 30 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання, виданого на виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 березня 2013 року у справі № 0519/12839/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики в розмірі 26000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2018 року скасувати і постановити нове судове рішення про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, який підтримав скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду доказів поважності причин пропуску строку на пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23 січня 2012 року у розмірі 26 000 грн. Рішення набрало законної сили 07 травня 2013 року.

17 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на те, що 16 серпня 2013 року він виїхав за межі України та тривалий час, а тому, не мав можливості своєчасно прийняти заходи для предявлення виконавчого документа до виконання (а.с. 36).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач в апеляційній скарзі стверджує, що обставини непереборної сили заважали йому пред'явити виконавчий лист до виконання у період активних бойових дій у зоні АТО з 2014 року, що побудило його родину та безпосередньо його не приїжджати до міста Маріуполя.

Доводи ОСОБА_1 є непереконливими.

Конституцією України (ч.5 ст.124) закріплено те, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий суд, а правильне застосування судами процесуального законодавства, пов'язаного з виконанням судових рішень, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 19 січня 2013 р.) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Таким чином, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання повинен визначатися законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред'явлення його до виконання не має правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

Статтею 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Так, причина пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об'єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об'єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.

Суд не може безпідставно поновити строк пред'явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Пасивна позиція стягувача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи по виконанню рішення суду у встановлені законом строки, вказують на те, що він не вживав активних дій реалізації своїх прав.

Зі справи вбачається, що виконавчий лист був отриманний представником ОСОБА_1 ОСОБА_3 25 листопада 2013 року (а.с.34).

Оскільки рішення суду від 05 березня 2013 року, набрало чинності 07 травня 2013 року, то граничний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання 08 травня 2014 року.

Проте будь яких поважних причин не предявлення виконавчого документа у строк з грудня 2013 року по квітень 2014 року заявником не надано.

Крім того, у 2016 році ОСОБА_1, як він пояснив в суді апеляційної інстанції, повернувся в Україну, але до травня 2018 року не вчиняв жодних дій щодо поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документу до виконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Заявник подаючи заяву про поновлення строку не дотримався вимог національного законодавства в частині надання відповідних, належних доказів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків щодо відсутності поважних причин пропуску строку, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Колегія суддів виходить з того, що Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строків.

Так в рішенні Європейського суду «ОСОБА_4 проти України» суд визначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні «Устименко проти України» Європейським судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1. ст.374, ст.375 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Дата складення повного судового рішення 07 вересня 2018 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

ОСОБА_4

ОСОБА_5