Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/1903/17 Головуючий у 1-й інстанції Світлицька В.М.
Номер провадження 22-ц/778/202/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_3звернулась до суду із позовом до Запорізької міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.11.2015 року померла ОСОБА_5, з якою вона мешкала однією сімєю на протязі останніх пяти років. Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_5 не залишила. До часу смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом строку на прийняття спадщини, який встановлений у шість місяців з часу відкриття спадщини, позивач не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 через поважні причини,оскільки їй необхідно було встановити факт сумісного проживання шляхом звернення з відповідною заявою до суду. До приватного нотаріуса позивач звернулася для прийняття спадщини, але нотаріус повідомив їй, що термін для прийняття спадщини закінчився, та їй необхідно звернутися до суду. Відновлення додаткового строку необхідно позивачу для оформлення спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, і на те, що вона є спадкоємець четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_5, з якою вона мешкала однією сімєю на протязі останніх пяти років, спадщину не прийняла, строк на прийняття спадщини нею пропущений з поважних причин,від спадщини вона не відмовлялася, просить суд на підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначити додатковий строк тривалістю в два місяці для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5, яка померла18.11.2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю в два місяці для прийняття спадщини після ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлої 18 листопада 2015 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Запорізька міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України (в редакції 2004 року чинній на час ухвалення рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України (редакція 2004 року) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 з поважних причин, оскільки факт проживання однією сімєю з ОСОБА_5 встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя лише 17.02.2017 року.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи із наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України (редакція чинна на час ухвалення рішення суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України (редакція 2004 року) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Судом встановлено, що 18.11.2015 року померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 3784 від 20.11.2015 року, виданим Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради .

ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до технічного паспорта від 21.12.2009 року, свідоцтва про право власності на житло № 9 від 25.01.2010 року, квартира АДРЕСА_2, належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_6 помер 13.04.2012 року, про що зроблено актовий запис № 2319, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 234265 від 19.04.2012 р., виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області.

За своє життя ОСОБА_5 спадкоємців не мала та не складала заповіт.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 щодо оформлення спадщини, 15.02.2017 року ОСОБА_3 звернулась для оформлення спадкових прав щодо майна померлої 18.11.2015 року ОСОБА_5, проте не надала відповідних документів для підтвердження ступеню споріднення з померлою ОСОБА_5, тому їй було рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі № 331/1307/17 від 02.03.2017 р. (а.с. 9), у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи Четверта Державна нотаріальна контора м. Запоріжжя, Запорізька міська рада, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2017 р. залишено без змін, заяву ОСОБА_3 задоволено, встановлено факт проживання однією сімєю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 із ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 18 листопада 2015 року, за адресою: АДРЕСА_3.

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України ( 2004 року) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, на підставі зазначеної норми ЦПК України обставини щодо проживання однією сімєю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_3 із ОСОБА_5, є встановленими судовим рішенням та не підлягають доказуванню.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Згідно зі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом отримують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом отримує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім зміни черговості спадкування в порядку ст. 1259 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_5 з 18.11.2015 р. відкрилася спадщина за законом, право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 отримали особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімэю не менше як пєять рокыв до часу выдкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємців за заповітом, та спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги не має.

Оскільки, після смерті ОСОБА_5 спадкоємців за заповітом та спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги не має, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач, яка мешкала однією сімєю на протязі останніх пяти років із спадкодавцем, за відсутності спадкоємців першої, другої, третьої черги, є спадкоємцем за законом четвертої черги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2017 року, яке ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.06.2017року залишено без змін, встановлено факт проживання однією сімєю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_3 із ОСОБА_8, яка померла 18 листопада 2015 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2017 р, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України вона не заявила про відмову від спадщини, тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Тобто, положення цієї статті стосується спадкоємців, які на час відкриття спадщини не проживали постійно із спадкодавцем.

Отже, оскільки є доведений факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для подальшого вчинення передбачених законом дій для прийняття спадщини остання повинна була здійснити дії в порядку, що передбачений положеннями ЦК України та Закону України "Про нотаріат".

Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від від 02.03.2017 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_3 із ОСОБА_5 однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини за адресою: м Запоріжжя, АДРЕСА_4, остання до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщи не зверталася.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що за наявності вищезазначеного судового рішення ОСОБА_3 зверталася до нотаріуса та їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_5, остання суду не надала.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що звернення позивача до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, прийняту нею в порядку спадкування за законом, як спадкоємцем четвертої черги, та за відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, є передчасним.

Проте, суд першої інстанції вищезазначені обставин справи та вимоги закону не врахував, прийшов до передчасного висновку про задоволення позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь Запорізької міської ради підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 352 грн. (704:2).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2017 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Запорізької міської ради судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 352.00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 р.

Головуючий

Судді: