Ухвала

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 755/13726/17

провадження № 61-22150св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

заінтересована особа - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва

від 19 жовтня 2017 року в складі судді Катющенко В. П. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Шкоріної О. І. Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Заява мотивована тим, що 23 березня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту від 26 жовтня 2006 року та договором відновлювальної кредитної лінії від 28 листопада 2007 року в розмірі 19 246 343,84 грн, а також третейського збору в розмірі 25 500 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Укрсоцбанк» просило видати виконавчий лист на примусове виконання рішенняПостійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23 березня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, непідвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», тому відсутні правові підстави для видачі виконавчого листа на примусове виконання вказаного рішення.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що, оскільки ОСОБА_4 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитними договорами, то третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що сторони кредитного договору погодили передачу спорів на розгляд до третейського суду, тому Третейський суд при Асоціації українських банків правомірно ухвалив рішення, яке підлягає виконанню. Укладаючи кредитний договір, сторони діяли на власний розсуд та визначили свої права та обов'язки відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин. Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, то кредитор має право на захист свого порушеного права у межах повноважень, які також визначені кредитним договором.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 487 ЦПК України ухвала суду про відмову у видачі виконавчого листа може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, встановленому для оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже ухвала суду першої інстанції про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішеннятретейського суду була переглянута апеляційним судом в апеляційному порядку в силу вимог підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», а норми ЦПК України в указаній редакціїне передбачають касаційного оскарження вищевказаної ухвали суду першої інстанції, після її перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 23 березня 2015 року належним чином переглянута Апеляційним судом міста Києва в апеляційному порядку, тому в силу вимог процесуального закону касаційному перегляду не підлягає.

Крім того, у резолютивній частині постанови Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року зазначено, що це судове рішення касаційному оскарженню не підлягає.

Проте ПАТ «Укрсоцбанк» оскаржило в касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції, залишену без змін ухвалою апеляційного суду, про відмову у видачі виконавчого листа, яка не може бути предметом касаційного перегляду в силу вимог процесуального закону.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно зі статтею 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Оскільки касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року прийнята до провадження суду касаційної інстанції, однак в силу вимог ЦПК України касаційному порядку не підлягає, то касаційне провадження у справі належить закрити.

Керуючись статтями 389, 394, 396, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження в справі за заявою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк