Постанова Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 712/6638/17

провадження № 61-521св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року у складі судді

Соколишиної Л. Б. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області

від 07 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Новікова О. М.,

Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та

ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 13 березня 2008 року між

акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 895/06-034-137. Загальними зборами акціонерів

09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну назви банку на

ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до вказаного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 14 500 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 13 березня 2008 року.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області

від 29 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року у сумі 20 199 доларів 07 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 160 279 грн 63 коп. Станом на день звернення з цим позовом заборгованість за кредитом не погашена, тому правовідносини між сторонами не припинені.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за відсотками за останні три роки до дня звернення до суду з позовом, а саме за період з 26 травня

2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 6 257 доларів 47 центів США; та пені за несвоєчасне їх повернення за останній рік, а саме за період

з 26 травня 2014 року по 26 травня 2017 року у розмірі 1 546 доларів

69 центів США.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня

2017 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за відсотками по договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 13 березня 2008 року у розмірі

6 257 доларів 47 центів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив із того, що боржник належним чином не виконував умови кредитного договору, забезпеченого порукою та врахувавши, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, тому наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за простроченими процентами за кредитним договором за указаний у позові період. Підстав для застосування позовної давності не має.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо того, що заборгованість за кредитним договором не погашена, зобов'язання не припинено. Тому суд дійшов висновку про правомірність задоволення вимог банку про стягнення з відповідачів боргу по відсоткам у межах строку позовної давності.

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, він просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не розглянуто його клопотання про відкладення розгляду справи, також резолютивна частина вказаної ухвали містить протилежні за змістом висновки. Із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність із повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій була перервана зверненням банку із позовом у жовтні 2010 року і її строк сплинув у жовтні 2013 року.

У березні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ПАТ «Укрсоцбанк» на касаційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Касаційна скарга задоволенню підлягає задоволенню.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 13 березня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії.

Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну назви банку на ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до вказаного договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у сумі 14 500 доларів США зі сплатою 13,5 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 13 березня 2008 року було укладено договір поруки.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області

від 29 жовтня 2010 року у справі №2-649/2010 за позовом Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги банку задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

АКІБ «Укрсоцбанк» в особі Київської міської філії заборгованість за кредитним договором у сумі 20 199 доларів 07 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25 березня

2010 року еквівалентно 160 279 грн 63 коп.

Згідно із частиною третьою статті 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням підтверджено обставини щодо отримання ОСОБА_1 кредиту та не виконання належним чином зобов'язань по ньому.

Станом на день розгляду справи вище вказане рішення суду не виконано.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження

№ 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, ПАТ «Укрсоцбанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Таким чином, суди попередніх інстанції, стягуючи заборгованість за відсотками по договору про надання відновлювальної кредитної лінії

від 13 березня 2008 року в межах позовної давності, не звернув увагу на вказані норми права, а також на те, що у зв'язку зі зверненням

ПАТ «Укрсоцбанк» до суду з позовом перервався перебіг позовної давності.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, зазначені положення закону, правові висновки Великої Палати Верховного Суду не врахував, доводів сторін не перевірив, не встановив, які правовідносини виникли між сторонами і яка правова норма підлягає застосуванню, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення районного суду, як законне та обґрунтоване.

При цьому встановлено, що банк вимог по статті 625 ЦК України не заявляв.

Згідно із частиною першої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

За змістом пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно із статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4 808 грн 39 коп. судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 808 грн 39 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта