02.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/119/18
Провадження № 2/205/863/2018
2 квітня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ПАТ КБ «ПриватБанк» 9 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2018 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків з додержанням вимог п. 6 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 22 січня позивачем було подано виправлений позов.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року позовну заяву було прийнято до провадження суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року цивільну справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 квітня 2018 року було вирішено питання про заочний розгляд справи.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 29 березня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 30 листопада 2017 року склав 67 866 гривень 74 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 67 866 гривень 74 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 494 гривень 26 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 57 564 гривень 54 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 100 гривень 00 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 3 207 гривень 94 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривень. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 про дату та час судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у судове засідання не з'явилася. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 29 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом отримання 29 березня 2010 року кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить її особистий підпис (а.с. 7). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 3 600 гривень.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідачем порушуються взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 30 листопада 2017 відповідно до розрахунку виникла заборгованість у розмірі 67 866 гривень 74 коп. (а.с. 4-6).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
У звязку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобовязання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Разом з цим, у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що умови та правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними умовами була ознайомлена відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили відповідальність при порушенні договірних зобовязань, або в подальшому такі умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобовязання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме умовами був ознайомлений такий учасник справи.
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови та правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву.
При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відтак, суд вважає, що оскільки умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).
Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 30 листопада 2017 року становить 3 494 гривні 26 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-1412цс16.
У зв'язку з викладеним та відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК відповідач зобов'язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором з 29 березня 2010 року. Отже, розмір процентів за період з 29 березня 2010 року по 30 листопада 2017 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 3 494 гривні 26 коп., облікової ставки НБУ та кількості днів прострочення за спірний період, становить 3 288 гривень 35 коп., що розраховується наступним чином:
з 29.03.2010 року по 07.06.2010 року (ставка НБУ 10, 25 %, кількість днів 71) - 69,66 грн.;
з 08.06.2010 року по 07.07.2010 року (ставка НБУ 9, 5 %, кількість днів 30) - 27,28 грн.;
з 08.07.2010 року по 09.08.2010 року (ставка НБУ 8, 5 %, кількість днів 33) - 26,85 грн.;
з 10.08.2010 року по 22.03.2012 року (ставка НБУ 7,75 %, кількість днів 591) - 437,28 грн.;
з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року (ставка НБУ 7,5 %, кількість днів 441) - 315,77 грн.;
з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року (ставка НБУ 7 %, кількість днів 64) - 42,88 грн.;
з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року (ставка НБУ 6,5 %, кількість днів 245) - 152,45 грн.;
з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року (ставка НБУ 9,5 %, кількість днів 93) - 84,58 грн.;
з 17.07.2014 року по 12.11.2014 року (ставка НБУ 12,5 %, кількість днів 119) - 142,40 грн.;
з 13.11.2014 року по 05.02.2015 року (ставка НБУ 14 %, кількість днів 85) - 113,92 грн.;
з 06.02.2015 року по 03.03.2015 року (ставка НБУ 19,5 %, кількість днів 26) - 48,53 грн.;
з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року (ставка НБУ 30 %, кількість днів 177) - 508,34 грн.;
з 28.08.2015 року по 24.09.2015 року (ставка НБУ 27 %, кількість днів 28) - 72,37 грн.;
з 25.09.2016 року по 21.04.2016 року (ставка НБУ 22 %, кількість днів 210) - 441,07 грн.;
з 22.04.2016 року по 26.05.2016 року (ставка НБУ 19 %, кількість днів 35) - 63,48 грн.;
з 27.05.2016 року по 23.06.2016 року (ставка НБУ 18 %, кількість днів 28) - 48,11 грн.;
з 24.06.2016 року по 28.07.2016 року (ставка НБУ 16,5 %, кількість днів 35) - 55,13 грн.;
з 29.07.2016 року по 15.09.2019 року (ставка НБУ 15,5 %, кількість днів 49) - 72,51 грн.;
з 16.09.2016 року по 27.10.2016 року (ставка НБУ 15 %, кількість днів 42) - 60,14 грн.;
з 28.10.2016 року по 13.04.2017 року (ставка НБУ 14 %, кількість днів 168) - 223,82 грн.;
з 14.04.2017 року по 25.05.2017 року (ставка НБУ 13 %, кількість днів 42) - 52,27 грн.;
з 26.05.2017 року по 26.10.2017 року (ставка НБУ 12,5 %, кількість днів 154) - 184,28 грн.;
з 27.10.2017 року по 30.11.2017 року (ставка НБУ 13,5 %, кількість днів 35) - 45,23 грн.
Вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією 3 100 гривень 00 коп., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3 207 гривень 94 коп. - штраф (процентна складова), відповідно, задоволенню не підлягають, оскільки сама анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.
Згідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за договором № б/н від 29 березня 2010 року заборгованість за тілом кредиту 3 494 гривні 26 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом 3 288 гривень 35 коп., а всього разом 6 782 гривні 61 коп.
Ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.
На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 176 гривень 09 коп. (6 782 гривні 61 коп. х 1 762 гривні : 67 866 гривіень 74 коп.)
Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», складає 6 958 гривень 70 коп. (6 782 гривень 61 коп. + 176 гривень 09 коп. = 6 958 гривень 70 коп.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 1 ст. 280, ст. ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
В задоволені інших позовних вимог відмовити.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Суддя: О.С. Приходченко