18.09.2018 Справа № 363/4124/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

за участі представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

встановив:

позивачка в вересні 2015 року звернулася до суду з даним позовом і після уточнення позовних вимог просила зобов'язати відповідача відновити стан її земельної ділянки площею 0,0987 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, який існував до порушення відповідачем її прав щодо володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди - паркану, від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на північний захід до точки «В» - довжиною 6 метрів від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на південний схід до точки «А» довжиною 11,5 метрів з викорчовуванням фундаментних опорних стовпів паркану та повернути їй, як власнику 4,9 м.кв. спірної землі. Зазначила, що вона є власницею спірної земельної ділянки, однак відповідач (її сусід) восени 2006 року, або навесні 2007 року, самочинно встановив паркан, зайнявши 4,9 кв. м. її землі.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою 4,44 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_4 звільнити вказану частину земельної ділянки (точки №2 та № 3 абрису). Зазначив, що під час проведення землевпорядних робіт ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» встановлено, що частину земельної ділянки ОСОБА_5 захопила ОСОБА_4

В суді представник ОСОБА_4 просив про задоволення позову з підстав викладених у ньому. Зазначив, що відповідач самовільно захопив 0,0005 га (4,9 кв. м.) частини земельної ділянки позивача, на якій звів паркан, поставивши металевий стовп у цементний фундамент в землю на відстані 1,56 м. на схід від поворотної точки № 6 на державному акті. Вказане підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ».

Представник ОСОБА_5 в суді навпаки доводив, що ОСОБА_4 захопила земельну ділянку ОСОБА_5 площею 4,44 кв.м, оскільки згідно акту відновлення меж земельної ділянки на місцевості від 04 серпня 2013 року межові знаки (точки №2 та №3) в кількості 8 шт. знаходиться за помилково встановленим парканом. Також подав заяву про застосування строків позовної давності.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок, які розташовані в АДРЕСА_2 відповідно.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому № 66 від 16 жовтня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0987 га АДРЕСА_2.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної в натурі (на місцевості) ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» 10 жовтня 2013 року здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, яку сформовано в державному земельному кадастрі. Згідно довідки Управління Держкомзему у Вишгородському районі, Київської області № 20 від 14 лютого 2011 року присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому № 2 від 22 січня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0758 га в АДРЕСА_1

Відповідно до даних Державного земельного кадастру зазначених в схемі топографо-геодезичних робіт складеної ФОП ОСОБА_6, земельна ділянка ОСОБА_5 площею 0,0758 га має кадастровий номер НОМЕР_4.

Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

17 вересня 2007 року ОСОБА_4 звернулась до Глібівської сільської ради з заявою про те, що її сусід ОСОБА_7 порушив межу між їх земельними ділянками на свою користь.

7 жовтня 2009 року ОСОБА_4 уклала з ДП «Центр державного земельного кадастру» договір з приводу винесення меж в натурі її земельної ділянки, в зв'язку з чим складено відповідний акт про перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків.

В подальшому протягом 2012 року ОСОБА_4 неодноразово зверталася Головного Управління Держкомзему у Київській області та Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області з самовільного зайняття ОСОБА_8 частини її земельної ділянки.

Згідно припису Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 05 липня 2013 року встановлено, що під час перевірки з виїздом на місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_2, межові знаки в натурі (на місцевості) не виявлені, що є порушенням вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій» та наказу Держкомзему № 43 від 04.05.1999 року.

23 липня 2013 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» договір № 22-07 з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2.

На виконання вказаного договору та вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» виготовлено технічну документацію.

Згідно цієї технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність гр. України ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, Вишгородського району Київської області визначені та встановлені в натурі (на місцевості) межові знаки.

Встановлення в натурі межі земельної ділянки площею 0,0987 га, яка знаходиться по АДРЕСА_2, що перебуває у власності ОСОБА_4 здійснено за допомогою електронного тахеометра Trimble М3. Прив'язка до державної геодезичної мережі була здійснена за допомогою комплекту одночастотних приладів GPS Trimble R3 в режимі Fast-static. Для прив'язки до системи координат СК-63 був використаний пункт тріангуляції за індексним номером М360736000. При перевірці з контрольної точки стояння різниця у замірах становила 6 мм. Після прив'язки спеціалістами було визначено місцезнаходження поворотних точок межі земельної ділянки було виявлено, що поворотна точка земельної ділянки № 6 знаходитися на території сусідньої ділянки на відстані 40 см. від паркану по перпендикулярній лінії на південь, відповідно поворотна точка фізичної межі (літера Б) розташована на території земельної ділянки ОСОБА_4 на південь 1,56 м на схід від поворотної точки № 6 згідно Державного акту. Також було виявлено, що відстань до існуючої східної межі ділянки від межі ділянки згідно державного акту становить: 1,64 м у південній частині ділянки. Таким чином загальна площа перекриття з сусідніми земельними ділянками становить 0,0005 га (4,9 кв.м).

Складено акт встановлення (відновлення) та погодження межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу на зберігання межових знаків, межі погоджені з суміжними землевласниками ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Межа з ділянкою ОСОБА_5 не погоджена. Межові знаки довготривалого зберігання, яким закріплено поворотні точки межі земельної ділянки, в кількості 8 штук встановлені.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру є обов'язковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

Також ст. 27 цього Закону регламентує особливості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку у разі поділу чи об'єднання з іншою земельну ділянку у разі її поділу чи об'єднання з іншою земельною ділянкою, а також відновлення її меж, частиною 4 якої та частиною 4 ст. 26 передбачено порядок і мету відновлення меж земельної ділянки за її фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж.

Про це йдеться і в ст. 107 ЗК України, відповідно до частини 1 якої основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до листів №№ 22-139/0-83/6-16 та Д-523/0-126/6-16 від 26 лютого та 14 березня 2016 року Управління Держгеокдастру у Вишгородському районі Київської області ОСОБА_5 після 3-4 серпня 2013 року до Державного земельного кадастру документи, оформлені для нього ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», для відновлення меж його земельної ділянки, не подавав. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не накладаються одна на одну, а мають спільну межу.

Отже надана стороною позивача технічна документація із землеустрою відповідає вказаним вище вимогам Закону, в тому числі й ст.ст. 25, 26, 27, 29, 50 Закону України «Про землеустрій», ст. 198 ЗК України і є допустимим доказом на підтвердження викладених в первісному позові обставин.

У той же час надані стороною відповідача акти про встановлення на місцевості зовнішньої межі земельної ділянки від 03 серпня 2013 року та відновлення на місцевості зовнішньої межі земельної ділянки та передачу на зберігання власнику земельної ділянки від 04 серпня 2013 року та схема топографо-геодезичних робіт виготовленої ФОП «Валько Олег Мирославович» в лютому 2017 року вказаним вимогам закону не відповідають і допустимими доказами визнані бути не можуть.

Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) від 22 лютого 2016 року № Д-407/0-338/6-16 інженер-землевпорядник ОСОБА_13, який відповідно до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників станом на 09.02.2016 року працює в ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника в Київському Національному Університеті будівництва і архітектури 11 грудня 2015 року № 010387. Станом на 03 серпня 2016 року у ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» апаратура супутникових радіонавігаційних систем не значилась.

Листом Держгеокадастру вих. № Д-407/0-338/6-16 від 22.02.2016 року доводиться, що станом на 3-4 серпня 2013 року інженер-розпорядник ОСОБА_13 не був сертифікованим інженером-землевпорядником, внаслідок чого не мав прав та обов'язків сертифікованого інженера землевпорядника.

Відповідно до листа № Д-8933/0-0.23-5483/6-17 від 08 грудня 2018 року відповідно до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників ОСОБА_6 отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиства від 13 вересня 2013 року № 010929. В реєстрі апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015 за товарною номенклатурою зовнішньоекономічної діяльності, що застосовуються під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідницьких робіт і вишукувань та кадастрових зйомок, крім апаратури зазначеного типу Мінітерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України за ОСОБА_6 апаратура радіонавігаційних систем не значиться.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За таких обставин суд вважає доведеними обставини первісного позову про порушення прав ОСОБА_4 При цьому сторона відповідача не заперечувала обставин первісного позову щодо зведення металевого паркану, який, як установлено судом частково знаходиться на земельній ділянці позивачки.

Відтак доводи зустрічного позову про, те що межові знаки (дві точки) знаходяться за парканом (який зведено самим відповідачем) про порушення його прав ОСОБА_4 свідчити не можуть, які суд відкидає як неспроможні. У той же час докази зустрічного позову суд також відкинув, як недопустимі з викладених вище підстав, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за недоведеністю.

Проте у захисті прав ОСОБА_4 за первісним позовом слід також відмовити, виходячи з такого.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін( ст. 260 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Встановлено, що про порушення своїх прав у цій справі позивачка довідалась не пізніше вересня 2007 року, коли подала заяву з приводу самовільного зайняття її земельної ділянки відповідачем.

Ці обставини підтверджується матеріалами справи та змістом первісної позовної заяви.

Отже саме з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності в цій справі загальною тривалістю у три роки.

Доводи представника позивача про те, що вказане порушення прав позивачки триває й донині, коли вона захищала свої права в позасудовому порядку з 2007 року по 2013 рік, а отже її порушені права підлягають захистові і строк позовної давності не сплив, на вимогах Розділу V ЦК України не ґрунтуються й ним не відповідають.

Вказаний підхід щодо триваючого порушення на вимогах Закону не ґрунтується, оскільки за таких умов сплив строку позовної давності всупереч вимог Закону ніколи не настане.

Здійснення досудового врегулювання спору підставою для зупинення або переривання перебігу позовної давності бути не може. Підстав для визнання поважними причини порушення позовної давності в цій справі судом не встановлено.

Оскільки з вказаним позовом до суду ОСОБА_4 звернулася лише 15 вересня 2015 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності про що заявлено стороною відповідача в суді, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відтак в задоволенні первісної позовної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись 259, 265, 268 ЦПК України,

вирішив:

в задоволені первісної позовної заяви ОСОБА_4 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 відмовити.

Повне судове рішення складено 03 жовтня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3, проживає в АДРЕСА_3.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві, проживає в АДРЕСА_2.

Суддя