Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 668/11248/15-ц

провадження № 61-1795 св 17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача-Пророка В. В.,
суддів: Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-публічне акціонерне товариство «Марфін Банк»,
відповідач-ОСОБА_6,
представник відповідача
-ОСОБА_7,

розглянув в порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року, постановлене колегією суддів у складі: Бездрабко В. О., Кузнєцової О. А., Приходько Л. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулось до Суворовського районного суду міста Херсона з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

2. Позовна заява мотивована тим, що 29 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, за умовами якого цей банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в сумі 115 757,50 доларів США, з яких на споживчі потреби - 100 000,00 доларів США та 15 757,50 доларів США на виплату страхових платежів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом (далі - кредитний договір від 29 квітня 2008 року). Строк погашення кредиту - до 28 квітня 2023 року включно.

3. Позивач вказав, що на виконання умов кредитного договору від 29 квітня 2008 року ОСОБА_6 було надано кредитні кошти в загальній сумі 100 000,00 доларів США.

4. Відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 29 квітня 2008 року не виконує, у зв'язку із чим станом на 09 вересня 2015 року виникла заборгованість у загальних сумах 51 959,66 доларів США та 35 378, 50 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

5. Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 03 листопада 2015 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Ухвалою Суворовського районного суду міста Херсона від 03 листопада 2015 року виправлено помилку в резолютивній частині відповідного заочного рішення суду першої інстанції. Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «МарфінБанк» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 29 квітня 2008 року в сумі 51 969,66 доларів США, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 47 876,54 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 4 083,12 доларів США, пені по простроченим платежам станом на 09 вересня 2015 року в сумі 29 007,86 грн та заборгованості по штрафу в сумі 6 370,64 грн. Вирішено питання відшкодування ОСОБА_6 витрат позивача зі сплати судового збору.

6. Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, перевіривши в судовому засіданні наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача (а.с. 4, том 1) , встановивши факт підписання кредитного договору від 29 квітня 2008 року на конкретних умовах та враховуючи умови цього договору, відповідно до статей 526 та 1050 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV (в редакції, що діяла на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України), статті 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV (в редакції, що діяла на момент прийняття відповідних судових рішень, якщо вони не відрізняються за змістом, далі - ЦПК України 2004) вимоги позивача є законними та обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст рішення апеляційної інстанції

7. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Заочне рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 03 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким відповідні позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 квітня 2008 року вирішено задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у таких сумах: 5 689,91 доларів США та 3 890,81 грн.

8. Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що, попри твердження позивача про передачу відповідачу 100 000,00 доларів США, згідно із поясненням представника відповідача ОСОБА_6 отримав за кредитним договором від 29 квітня 2008 рокулише 80 500,00 доларів США. Кошти у розмірі 19 500,00 доларів США відповідач не отримував.

9. На момент укладення кредитного договору від 29 квітня 2008 року, порядок видачі, приймання та обліку готівкової іноземної валюти регламентувався Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337). Із урахуванням частини першої статті 1054 ЦК України, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту звернення відповідача до нього із заявою про видачу йому готівкових коштів у розмірі 19 500,00 доларів США та виплати ОСОБА_6 18 червня 2008 року цих коштів зазначеним банком відповідно до умов кредитного договору від 29 квітня 2008 року та Інструкції № 337.

10. Посилання позивача на те, що первинні документи (заява на видачу готівки та касовий меморіальний ордер) знищені у зв'язку із спливом терміну їх зберігання, суд оцінив критично з огляду на умови кредитного договору від 29 квітня 2008 року (пункт 1.1 цього договору, за яким письмові повідомлення (заявки) позичальника є невід'ємними частинами цього договору) та із урахуванням положення про Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 грудня 2004 року № 601, відповідно до якого меморіальні документи за довгостроковими кредитами зберігаються банками України п'ять років та не можуть бути знищеними до погашення кредиту.

11. Суд прийшов до висновку про безпідставність перерахування позивачем на позичковий рахунок ОСОБА_6 19 500,00 доларів США та неправомірність нарахування заборгованості за процентами та штрафних санкцій на цю суму. Зазначені обставини підтверджені висновком судової економічної експертизи від 07 квітня 2017 року (а.с. 3-57, том 2). Відповідно до висновку додаткової судово-економічної експертизи від 17 листопада 2017 року, встановлено, що за період з 28 травня 2008 року по 05 червня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 квітня 2008 року відповідачем сплачено 102 374,85 доларів США (а.с. 101-114, том 2).

12. Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідача не стосується дострокового повернення ним відповідного кредиту, можливість чого передбачена частиною другою статті 1050 ЦК України, а є узагальненим (тобто містить посилання на загальну суму заборгованості по окремим її видам), що унеможливлює здійснення перевірки його правильності судом. Крім того цей розрахунок включає в себе зазначені 19 500,00 доларів США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. 14 грудня 2017 року позивач засобами поштового зв'язку направив касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

14. У касаційній скарзі ПАТ«Марфін Банк» просить скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року та залишити в силі заочне рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 03 листопада 2015 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

15. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.

16. Згідно із частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17. 21 грудня 2017 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

18. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

19. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

20. Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

21. Згідно з умовами кредитного договору від 29 квітня 2008 року позивач зобов'язався надати відповідачу зазначені кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача. Кредит вважається отриманим відповідачем з моменту перерахування грошових коштів банком на його поточний рахунок та ніяким чином не залежить від отримання відповідачем готівкових грошових коштів зі свого поточного рахунку в касі банку. Позивач на виконання вимог кредитного договору від 29 квітня 2008 року перерахував на поточний рахунок відповідача кредитні кошти на загальну суму 100 000,00 доларів США: 30 квітня 2008 року - 500,00 доларів США; 16 травня 2008 року - 80 000,00 доларів США; 18 червня 2008 року - 19 500,00 доларів США. 04 серпня 2008 року 19 500,00 доларів США були перераховані на погашення кредиту відповідача. Це підтверджується наданою позивачем випискою по поточному рахунку відповідача. Готівкою 19 500,00 доларів США відповідач не отримував, що позивач і не заперечує.

22. Позивач звертає увагу на те, що висновки судової економічної експертизи від 07 квітня 2017 року (а.с. 3-57, том 2) не спростовують його розрахунків, а лише вказують на необхідність встановити факт передачі 100 000,00 доларів США відповідачу для їх підтвердження. Додаткова ж судово-економічна експертиза від 17 листопада 2017 року (а.с. 101-114, том 2) стосується заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором від 29 квітня 2008 року за умови перерахування йому позивачем кредитних коштів в сумі 80 500,00 доларів США. А цей факт апеляційним судом був встановлений помилково. Разом з тим, висновок додаткової судово-економічної експертизи від 17 листопада 2017 року не враховує перерахування 19 500,00 доларів США відповідачу у якості кредиту, але враховує цю суму у якості повернення відповідачем кредитних коштів, що є помилкою, яка безпідставно зменшує суму боргу відповідача.

23. Апеляційний суд, приймаючи своє рішення, погодився з висновками додаткової судово-економічної експертизи від 17 листопада 2017 року, але не дослідив питання самостійного погашення відповідачем грошових коштів в сумі 19 500,00 доларів США (чи буда вона внесена відповідачем готівкою в касу позивача, або її перераховано відповідачем з іншого рахунку).

24. Інші доводи позивача, які вимагають переоцінки доказів та обставин справи, суд касаційної інстанції не приймає до уваги відповідно до статті 400 ЦПК України.

(2) Позиція інших учасників справи

25. У квітні 2018 року відповідач направив до Верховного Суду засобами поштового зв'язку відзив на касаційну скаргу позивача. ОСОБА_6 вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв своє рішення правильно застосувавши норми матеріального права та без порушень норм процесуального права. Просив залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а відповідне рішення суду апеляційної інстанції без змін. Фактично більшість аргументів відповідача зводяться до повторення висновків суду апеляційної інстанції, викладених у його рішенні.

26. Посилання на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно якої елементом верховенства права є принцип правової визначеності, судом в контексті цієї справи оцінюється критично. Рішення ЄСПЛ приймаються з урахуванням конкретних обставин справ, а тому правові висновки, що містяться в таких рішеннях, мають застосовуватись обґрунтовано та за умов відповідності обставинам конкретної справи. Оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не є порушенням принципу правової визначеності.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

27. Згідно із частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

28. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

29. Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті встановлює, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

30. Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

31. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

(1.1) Щодо повноти дослідження апеляційним судом доказів та правильного встановлення суми боргу відповідача

32. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).

33. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина тертя статті 10 ЦПК України 2004).

34. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).

35. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).

36. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).

37. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 143 ЦПК України 2004). Якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам) (частина перша статті 150 ЦПК України 2004). Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України 2004 (згідно із частиною шостою статті 147 ЦПК України 2004).

38. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).

39. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).

40. Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (згідно із частиною першою статті 214 ЦПК України 2004).

41. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частини перша статті 14 ЦК України).

42. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 (Кредит) ЦК України і не випливає із суті кредитного договору (згідно із частиною другою статті 1054 ЦК України).

43. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України).

44. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (частина перша статті 1051 ЦК України).

45. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (згідно із частиною першою статті 526 ЦК України).

46. Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору від 29 квітня 2008 року позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача, відкритих у позивача, з 29 квітня 2008 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 115757,50 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби - у сумі 100 000,00 доларів США, а також у сумі 15757,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених цим договором. Видача коштів по кредиту відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від відповідача, які є невід'ємними частинами цього договору, за винятком випадку зазначеного у пункті 2.1.3. цього договору (щорічні страхові платежі).

47. Пункт 1.2. кредитного договору від 29 квітня 2008 року передбачає відкриття позивачем відповідачу рахунків, в тому числі, для здійснення погашення заборгованості за його кредитом. Відповідно до пункту 3.4. кредитного договору від 29 квітня 2008 року для погашення заборгованості за цим договором відповідач надає позивачу кошти на рахунки, передбачені пунктом 1.2. цього договору для зарахування коштів.

48. Згідно із пунктом 2.2.5. кредитного договору від 29 квітня 2008 року відповідач доручає позивачу списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у доларах США, у національній валюті, у тому числі з відкритого йому позивачем поточного рахунку, у межах сум, що підлягають сплаті позивачу за цим договором, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку, при цьому оформлюється меморіальний ордер.

49. Право вимоги, передбаченої частиною другою статті 1050 ЦК України є правом, а не обов'язком кредитора. Суд апеляційної інстанції за наявності питань до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача мав процесуальну можливість та обов'язок уточнювати зміст такого розрахунку відповідно до статей 10, 57, 60, 212-214 ЦПК України 2004. Зрозумілість відповідного розрахунку позивача не може бути обумовлена фактом наявності або відсутності його вимоги щодо дострокового повернення кредиту.

50. Поняття «надати» та «видати готівкою» не є тотожними - перше за механізмами реалізації банками є ширшим, ніж друге. Апеляційний суд не пояснив чому вважає, що доведення або спростування отримання відповідачем 19 500,00 доларів США має бути зведеним виключно до встановлення наявності або відсутності факту отримання цих коштів відповідачем у готівковій формі. Відповідно до умов кредитного договору від 29 квітня 2008 року надання кредитних коштів мало здійснюватися у безготівковій формі, на що і звертає увагу позивач. Тому доведеність факту надання або ненадання в кредит 19 500,00 доларів США за кредитним договором від 29 квітня 2008 року не може ґрунтуватись лише на доведеності або недоведеності отримання цих коштів відповідачем у готівковій формі.

51. Отже, апеляційний суд прийняв рішення щодо спірних 19 500,00 доларів США на підставі помилково встановлених обставин справи. Висновки судової економічної експертизи від 07 квітня 2017 року (а.с. 3-57, том 2) не містять вказівки на встановлений факт відсутності перерахування на поточний рахунок відповідача цієї спірної суми грошових коштів. У висновку підтверджено правильність розрахунку позивачем заборгованості відповідача за кредитним договором від 29 квітня 2008 року за умови доведеності надання відповідачу кредиту у сумі 100 000,00 доларів США.

52. Відповідно до висновку додаткової судово-економічної експертизи від 17 листопада 2017 року розрахунок заборгованості відповідача дійсно був здійснений з урахуванням внесення ОСОБА_6 19 500,00 доларів США в погашення боргу за кредитним договором від 29 квітня 2008 року. В рішенні суду апеляційної інстанції відсутній висновок про те яким саме чином відповідачем внесені відповідні кошти. Чи це було внесення грошових коштів в касу банку, чи перерахування з іншого рахунку, який не пов'язаний з отриманням кредитних коштів від позивача, судом не встановлено. Якщо позивач надав докази того, що перерахування цих коштів відбулось з рахунку відповідача, відкритого позивачем для зарахування кредитних коштів за кредитним договором від 29 квітня 2008 року, а апеляційний суд дійшов висновку, що ця сума в кредит відповідачу позивачем не передавалась, то врахування її в розрахунках погашених відповідачем платежів по відповідному кредиту є помилковим та суперечить висновку самого апеляційного суду.

53. Суд апеляційної інстанції, приймаючи своє рішення, порушив норми процесуального права, зокрема статті 10, 57, 60, 212-214, 303 ЦПК України 2004.

54. Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не здійснив належну оцінку доказів у справі та не встановив усі необхідні обставини справи, суд касаційної інстанції в силу умов статті 400 ЦПК України не має можливості дійти висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо стягнення конкретної суми заборгованості.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(2.1) Щодо суті касаційної скарги

55. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

56. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

57. На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ПАТ «Марфін Банк»: скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року, направити справу на новий розгляд до Апеляційного суду Херсонської області.

(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд апеляційної інстанції

58. Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи.

59. Прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі в межах прав заявника та без порушення прав інших зацікавлених сторін.

60. Здійснити розподіл судових витрат.

(2.3) Щодо судових витрат

61. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

62. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

63. Позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

64. Відповідно до меморіального ордеру від 22 січня 2018 року № 111 позивач сплатив судовий збір у сумі 21 322,80 грн за подання касаційної скарги, позивач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.

65. За результатом касаційного розгляду вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Отже, позивач має право на відшкодування йому відповідачем частини судового збору за подання касаційної скарги в сумі 10 661,40 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити частково касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марфін Банк».

2. Скасувати рішення Апеляційного суду Херсонської області від 29 листопада 2017 року.

3. Направити справу на новий розгляд до Апеляційного суду Херсонської області.

4. Стягнути з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк»витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги в сумі 10 661,40 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. О.Лесько

В. В.Пророк

В. М. Сімоненко

І.М. Фаловська