№ 201/7113/18
УХВАЛА

14 серпня 2018 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з заявами ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів та стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 червня 2018 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа: ПН ДМНО ОСОБА_3, про розірвання договору про поділ майна подружжя, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності на майно, поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину вартості майна, стягнення витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків в позовній заяві, які ним було усунуто.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення підготовчого судового засідання.

В заяві про забезпечення позову, що подано разом з позовом та в заяві про забезпечення позову, що подано до суду з позовною заявою з усуненими недоліками, позивач просить суд до набрання законної сили рішенням суду по цій справі накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, що на даний час знаходиться у фактичному користуванні відповідача чи інших осіб, а також просить заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження в будь-який спосіб зазначеного майна, оскільки предметом спору є стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 270 000 гривень в якості компенсації за договором про поділ майна подружжя, однак відповідач обовязок за вказаним договором не виконав, а тому у позивача є підстави вважати, що відповідач може переоформити права на спірне майно, здійснивши його відчуження та розпорядіться ним на свій власний розгляд.

Статтею 151 ЦПК України визначено зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з вище зазначеного заявником не обґрунтовано необхідність застосування саме таких видів забезпечення позову, що зазначено у заяві, не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказані заходи забезпечення позову, крім того не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, окрім того, в поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози порушення прав та законних інтересів заявника, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є субєктивним припущенням сторони заявника, також заявником не вказано було пропозиції щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того слід зазначити, що заявник у своїй заяві не зазначає та не додає жодних відомостей відносно дійсної вартості майна на яке слід накласти арешт та заборону вчиняти певні дії, однак слід зазначити, що вид забезпечення позову має бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю необхідним вказану заяву повернути, оскільки вона була подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На підставі викладеного, керуючись ст. 151, ч. 9 ст. 153, ч. 2 ст. 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів та стягнення витрат.

Ухвала набрала законної сили 15 серпня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя