Справа № 736/740/17 Провадження № 22-ц/795/696/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Шитченко Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_3,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корюківського районного суду від 20 березня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

місце ухвалення рішення суду місто Корюківка,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 27 березня 2018 року, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_3, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 13978,97 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 грудня 2012 року між банківською установою та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на суму 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 15 травня 2017 року виникла заборгованість у сумі 13978,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом 189,2 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 9747,91 грн, заборгованість по пені та комісії 2900 грн, штрафи 500 грн (фіксована частина) та 641,86 грн (процентна складова).

Рішенням від 20 березня 2018 року Корюківський районний суд позов ПАТ «Акцент-Банк» задовольнив у повному обсязі. Вирішив питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, неповноту дослідження всіх фактичних обставин справи та ненадання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з неї на користь ПАТ «Акцент-Банк» 862,35 грн кредитної заборгованості.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт навмисного зловживання позивачем своїми правами. Відповідач зазначає, що майже повністю погасила кредит, але внаслідок подальшого нарахування відсотків, про що банк її не повідомив, почала збільшуватись заборгованість, на яку в подальшому і були нараховані всі відсотки, пеня та штрафи.

Вказує, що у своєму розрахунку заборгованості позивач використав не підтверджені доказами способи нарахування боргу, здійснив розрахунок всупереч наданим ним же самим доказам, а саме, тарифам банка, Умовам та правилам надання банківських послуг. У той же час зроблений нею особисто власний розрахунок заборгованості суд до уваги не взяв і належної оцінки йому не надав.

Посилається на поверховість та необєктивність судового рішення, оскільки суд залишив поза увагою та не розглянув вказані нею доводи та розрахунки, не дав мотивованої оцінки кожному наданому нею аргументу та не навів жодних обґрунтувань.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим утворилась заборгованість, яку в добровільному порядку позичальник не сплачує.

З таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.

У справі встановлено, що 13 грудня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір, згідно якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кредитним лімітом 300 грн, з базовою процентною ставкою по кредиту у розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Підписання вказаного договору підтверджується анкетою-заявою ОСОБА_3 (а.с. 4), на звороті якої, у тому числі, зазначено тип карти - «Кредитка «Універсальна», яку бажав отримати позичальник, і відповідно зазначено наведену вище суму мінімального кредиту та відсоткову ставку.

Відповідач засвідчила своїм підписом, що вказана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також ОСОБА_4 становить договір про надання банківських послуг. Позичальник ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що також свідчить її особистий підпис (а.с. 4 зворот).

ОСОБА_3, у відповідності до умов даного договору, зобовязалась виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг.

З наявної в матеріалах справи копії платіжної картки, наданої ОСОБА_3 суду першої інстанції, вбачається, що позичальнику була видана платіжна картка «Кредитка «Універсальна» № 4323 3473 0291 7718 зі строком дії до червня 2014 року (а.с. 44).

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення відсотків по кредиту щомісячно за попередній місяць. Крім того, даний пункт передбачає обовязок боржника погасити кредит у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Строк дії платіжної картки визначений п.п. 3.1.1 Правил та вказаний на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

На підставі п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у звязку з чим станом на 15 травня 2017 року утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку становить 13978,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом 189,2 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 9747,91 грн, заборгованість по пені та комісії 2900 грн, штрафи 500 грн (фіксована частина) та 641,86 грн (процентна складова) (а.с. 3).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Стороною відповідача клопотання про застосування спливу строків позовної давності під час розгляду справи судом першої інстанції не заявлялось.

Аналізуючи наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк» у повному обсязі не в повній мірі ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

Так, з наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 13 грудня 2012 року вбачається, що останній раз кошти на погашення суми заборгованості по рахунку відповідача надходили 07 жовтня 2014 року у сумі 350 грн (а.с. 3).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в сумі 189,2 грн, яку не оспорює і сама ОСОБА_3, оскільки зобовязання нею на час звернення банком до суду з даним позовом виконано не було.

Разом із тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов'язання, що підтверджено висновком, викладеним у постанові ВП Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18).

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції неправильно визначив період, за який має стягуватись заборгованість по відсоткам за користування кредитом, оскільки строк дії картки відповідача, а отже і строк дії укладеного між сторонами кредитного договору становить червень 2014 року. Отже, апеляційний суд вважає, що проценти за кредитом ОСОБА_3 мають нараховуватись лише по вказану дату, а не до часу звернення банку до суду з позовом.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неправомірність дій позивача щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, виходячи з наступного.

В укладеному між сторонами договорі встановлено фіксовану процентну ставку, оскільки умовами не передбачено умов і порядку зміни ставки в залежності від певних умов (індексів). З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 13 грудня 2012 року по 20 червня 2013 року процентна ставка нараховувалась у розмірі 36 % річних (а.с. 3).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України та викладена у постанові у справ № 6- 1374 цс від 11 жовтня 2017 року.

За умовами укладеного між сторонами договору визначено право банку змінювати в односторонньому порядку тарифи (у тому числі процентну ставку) та встановлювати обовязок клієнта у разі незгоди із зміненими тарифами звернутися до банківської установи з заявою про розірвання договору та погасити заборгованість у повному обсязі.

Разом із тим, на думку колегії суддів, зміна умов договору за змістом ст. 654 ЦК України має вчинятись у такій самій формі, що і договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Нормами ст. 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 638 цього кодексу договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Таким чином, із змісту наведених норм випливає, що зміна кредитного договору щодо зміни процентної ставки має здійснюватися у письмовій формі шляхом надіслання зацікавленою особою відповідної пропозиції (оферти) у письмовій формі, а зміни набирають чинності з моменту акцепту пропозиції позичальником, що також має бути здійснена у письмовій формі.

Пункт 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг не містять відповідного порядку щодо направлення і прийняття сторонами пропозиції про зміну ОСОБА_4, у тому числі процентної ставки, оскільки визначають, що ознайомитись зі зміненою процентною ставкою позичальник може лише у виписці банку, яку він зобовязаний отримувати. При цьому, за змістом наведених вище Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник не має права відхилити змінену в односторонньому порядку банком процентну ставку, а у разі незгоди має право лише на розірвання договору з повною сплатою боргу. При цьому змінена процентна ставка розпочинає діяти відразу з моменту прийняття відповідного рішення Банком і не залежить від волі та волевиявлення позичальника.

Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг визначає можливість зміни тарифів банком в односторонньому порядку, тому є нікчемним щодо зміни процентної ставки банком в контексті положень ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається і він не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Таким чином, з урахуванням встановленої колегією суддів неправомірністю дій відповідача щодо підвищення ним в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом, розрахунок процентів, які слід стягнути з ОСОБА_4 на користь банку, слід здійснювати, виходячи з встановленої умовами договору початкової ставки 30 % на рік.

Відтак, розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, враховуючи базову відсоткову ставку 30 % річних, становить: за період з 19 квітня по 28 квітня 2013 року 2,63 грн; за період з 29 квітня по 24 травня 2013 року 5,74 грн; за період з 25 травня по 31 травня 2013 року 4,26 (на поточну та прострочену заборгованість) та за період з 01 червня по 19 червня 2013 року 10,1 грн, а загалом 22,73 грн.

Враховуючи, що з 20 червня 2013 року по 30 червня 2014 року (останній день строку дії картки) базова відсоткова ставка нараховувалась у розмірі 30 %, а тому апеляційним судом у цій частині не перераховується, остаточна сума заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 13 грудня 2012 року по 30 червня 2014 року становить 38,41 грн. Зазначена сума і підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк».

Крім цього, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги позову про необхідність стягнення на користь позивача заборгованості за пенею і комісією.

Вимоги про стягнення на користь позивача 2900 грн заборгованості за пенею та комісією не підлягають задоволенню з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Вказане відповідає правовій позиції, що висловлена ВСУ 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Частиною другою статті 549 ЦК України, визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або не належно виконаного зобовязання.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи тарифів банку про умови використання платіжної картки «Кредитка «Універсальна», у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 55 днів, позичальник зобовязаний сплатити штрафи. Зазначене продубльовано і п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

У пункті 8.6 Умов установлено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн та 5% від суми позову.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм, з позичальника слід стягнути штраф у розмірі 5% від суми заборгованості за кредитом із врахуванням нарахованих та прострочених процентів, а саме, 11,38 грн ( (189,2 + 38,41) х 5 %) та 500 грн визначену умовами фіксовану частину штрафу.

Беручи до уваги невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією і штрафів рішення суду першої інстанції і ухвалити в цій частині нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк» та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача борг за кредитом у сумі 189,2 грн, 38,41 грн заборгованості за процентами, 11,38 грн штрафу (процентна складова) та 500 грн (фіксована складова).

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Ухвалою від 24 липня 2018 року апеляційний суд відстрочив ОСОБА_3 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 2400 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» 84,64 грн в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та на користь держави 126,96 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом, а також стягнути з ПАТ «Акцент-Банк» на користь держави 2273,04 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корюківського районного суду від 20 березня 2018 року в частині вирішених вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією і штрафів скасувати, в частині розподілу судових витрат змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 в частині вимог про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією і штрафів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (с. Прибинь, вул. Гагаріна, 18 Корюківського району Чернігівської області, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ) 38 (тридцять вісім) грн 41 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 (пятсот) грн штрафу (фіксована частина) і 11 (одинадцять) грн 38 коп. штрафу (процентна складова).

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією відмовити.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» у суді першої інстанції, з 1600 (однієї тисячі шестисот) грн до 84 (восьмидесяти чотирьох) грн 64 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 126 (сто двадцять шість) грн 96 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь держави 2273 (дві тисячі двісті сімдесят три) грн 04 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2018 року.

Головуючий:Судді: