Справа № 333/3961/2018
Провадження № 2/333/2162/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Холода Р.С., за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку із звільненням, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку із звільненням. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та з 21.09.2015 року працював на посаді електрогазозварника. Протягом 2017-2018 років заробітну плату виплачували нерегулярно, частинами, а потім сплату взагалі припинили. 04.05.2018 року позивач розірвав трудовий договір відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість сплачено не було. Загальна сума боргу складає 59 332 грн. 65 коп. Оскільки заборгованість відповідачем не сплачено, позивач просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 59 332 грн. 65 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у звязку із звільненням у сумі за період з 04.05.2018 року по 27.07.2018 року у сумі 17 419 грн. 25 коп. і стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 2816,00 грн.

Ухвалою суду від 02.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

23.08.2018 року до суду від ПАТ «Запоріжжяобленерго» надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що сума заборгованості, яка зазначена у довідці за період з вересня 2017 року по травень 2018 року є сумою без урахування податків та зборів. Також, щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.05.2018 року по 27.07.2018 року в сумі 17 419 грн. 25 коп., то розмір стягуваної суми середнього заробітку має бути зменшена на суму обовязкових платежів, утримуваних з ОСОБА_1 при виплаті заробітної плати, а саме: ПДФО 18 % та військовий збір - 1,5 %. Відповідачем надано довідку про невиплачену зарплату станом на 21.08.2018 року, яка складає 59 332 грн. 65 коп. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у багатьох інших аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить зменшити орієнтовний розрахунок витрат на послуги адвоката по зазначеній справі.

У судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку із звільненням у сумі за період з 04.05.2018 року по 23.08.2018 року у сумі 23125 грн. 41 коп., в іншій частині позовні вимоги підтримували у повному обсязі, просили задовольнити позов.

Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» у судове засідання не зявився, до суду надав заяву, в якій підтримав відзив на позовну заяву, просить суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Ч.1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго» електрогазозварником. 04.05.2018 року (наказ № 1831-к від 03.05.2018 року) був звільнений на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем, як додаток до відзиву, станом на 21.08.2018 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 59 332,65 грн. Цей факт підтверджується і довідкою наданою позивачем.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата у розмірі 59 332,65 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум у день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як роз'яснено у п. 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачем надано до суду розрахунок середньоденного заробітку: 5 915,74 грн. (заробітна плата за березень 2018 року) + 6 097,54 грн. (заробітна плата за квітень 2018 року), дорівнює 12 013 грн. 28 коп.: 40 днів (21 відпрацьований день за березень 2018 року + 19 відпрацьованих днів за квітень 2018 року) = 300 грн. 33 коп. (без врахування податків). Заперечень щодо розрахунку середньоденного заробітку від відповідача не надходило, тому суд вважає за можливе його прийняти як правильний.

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 23 125 грн. 41 коп. з розрахунку: 77 робочих днів (з 04.05.2018 року по 23.08.2018 року (включно) х 300,33 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), яка відповідно до наведених вище положень чинного законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Суд звертає увагу, що при обчисленні днів прострочення було не враховано святкові дні 09.05.2018 року, 28.05.2018 року, 28.06.2018 року. Натомість включено до розрахунку 05.05.2018 року, так як це був робочий день за 30.04.2018 року.

Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 2816,00 грн., суд виходить з такого.

У відповідності до ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В даному випадку факт надання правової допомоги позивачем підтверджено ордером на надання правової допомоги, угодою про надання правової допомоги від 23.07.2018 року, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією про сплату ОСОБА_1 2816 грн. за послуги адвоката та Актом прийняття-передачі наданих послуг № 1 від 27.07.2018 року.

В акті прийняття-передачі зазначено детальний опис робіт, виконаний адвокатом та час, за який були виконані роботи. Стосовно розрахунку, вказаному у акті, необхідно зазначити, що він зазначений правильно, виходячи з умов угоди. Так, у п. 4.1 Угоди зазначено, що гонорар виплачується клієнтом адвокату за цією угодою становить 40 % прожиткового мінімуму на працездатну особу за одну годину надання професійної правничої допомоги адвоката.

З положень закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» вбачається, що 40 % прожиткового мінімуму на працездатну особу складає 704,80 грн. Таким чином 704,80 грн. х 4 = 2819,20 грн., тобто сума вказана позивачем на правову допомогу повністю підтверджена.

За змістом ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу у разі задоволення позову покладається на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що витрати, понесені позивачем, пов'язані з розглядом справи; розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та повного задоволення позову та вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, стягнувши з відповідача на його користь 2816,00 грн. витрати на правничу допомогу.

На підставі п. 1.ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 38,47,117,116,233 КЗпП України, ст.ст.2,3,10-12,13,81,82,141,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку у звязку із звільненням - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 59 332 (пятдесят девять тисяч триста тридцять дві) грн. 65 коп. без урахування прибуткового податку з громадян й інших обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2018 року по 23.08.2018 року (включно) у розмірі 23 125 (двадцять три тисячі сто двадцять пять) грн. 41 коп. без урахування обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2816 грн. (дві тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», , м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.(сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 31.08.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод