Справа № 318/1026/18
Провадження № 2/316/638/18
"15" серпня 2018 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:
головуючого судді Вільямовської Н.О.,
секретар судового засідання Рябуха О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-
10.05.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до К-Дніпровського районного суду Запорізької області позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів визначеного судовим наказом К-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2012 року по справі №0811/1287/2012, провадження №2-н/0811/76/13, з підстав передбачених ст.ст. 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України (далі - СК України), у спосіб захисту визначений ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) - зміна правовідношення.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 29 вересня 2007 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, від шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб з відповідачем було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя 08.06.2011 року по справі №08/2/2-2152/11. Та з 2010 року донька ОСОБА_3 проживає лише з позивачем за місцем її реєстрації за адресою АДРЕСА_1, та перебуває на її повному утримання та вихованні. Останнє відоме місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_2.
На підставі судового наказу Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26.04.2012 року по справі №0811/1287/2012 з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначений судовий наказ перебував до 2016 року на виконанні в Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя. У зв'язку із зміною боржником місця реєстрації, зазначений судовий наказ перебуває на виконанні в Красноградському РВ ДВС ГТУЮ Харківської області.
У зв'язку з укладанням шлюбу, позивач змінила прізвище з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2», що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_3 видане 12.05.2014 року відділом ДРАЦС Дніпровського РУЮ у Запорізькій області.
Після розлучення і по теперішній час дитина перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям доньки, не надає коштів на утримання дитини, не спілкується з нею та не займається її вихованням.
На теперішній час обставини, які мають значення для визначення розміру аліментів змінилися, так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-УШ від 17.05.2017 року, який набрання чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, збільшено мінімальний розмір аліментів з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% та він не може бути менше даного розміру. Не зважаючи на зміну норм закону, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за наказом суду, мінімальний розмір аліментів - 30% не змінився та на її користь на утримання доньки стягуються аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму, що становить 558,00 грн. та який є значно меншим за передбачений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», яким визначено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Крім того, розмір отримуваних аліментів порушує і приписи ст.182 СК України.
Позивач також зазначає, що на даний час їх з відповідачем донці ОСОБА_3 дев'ять років, вона навчається в Навчально-виховному комплексі Кам'янсько-Дніпровської міської ради у 4 класі. Існує перелік обов'язкових покупок, за потребами дитина: харчування, сезонний одяг, лікувально-вітамінні препарати, шкільні приладдя, книжки, іграшки для повноцінного розвитку дитини. Загалом середня сума витрат на утримання доньки складає приблизно 3000,00 гривень щомісячно, які позивач змушена сплачувати самостійно без будь-якої допомоги зі сторони відповідача.
При вирішенні питання, позивач також просить врахувати, що відповідач є працездатним, обліковується у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець - вид діяльності надання послуг таксі, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, та відповідно має дохід від зазначеної діяльності. Окрім того, ОСОБА_2 є власником двох автобусів «MERCEDES-BENZ 312D» 1997 року випуску, який він придбав 16.10.2013 року та «MERCEDES-BENZ 308D» 1998 року випуску, зареєстрований 18.12.2015 року, що підтверджує те, що матеріальне становище відповідача не є скрутним та дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання доньки.
Просить суд: змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2012 року у справі №0811/1287/2012, номер провадження №2-н/0811/76/2012 та стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини.
У зв'язку з задоволенням заяв про самовідвід суддів К-Дніпровського районного суду Запорізької області ухвалами від 10 травня 2018 року (а.с.23), від 17 травня 2018 року (а.с.27), ухвалою від 29 травня 2018 року (а.с.32), розпорядженням від 31.05.2018 року дану цивільну справу було направлено до Енергодарського міського суду Запорізької області (а.с.35) та справа надійшла до суду 04.06.2018 року (а.с.36).
Ухвалою суду від 03 липня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.41)
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження по справі не зупинялось.
В судове засідання сторони не з'явились, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надали.
Від позивача до суду надійшла письмова заява 15.08.2018 року в якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с.59-60).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву або заперечень проти позову, будь-яких клопотань стосовно заявлених вимог - від відповідача до суду не надходило.
Керуючись ст.280 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку:
Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим п.6 ч.2 ст.16 ЦК України, є зміна правовідношення.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відповідно до п.3 ч.1 ст.129 Конституції України, відноситься до основної засади судочинства.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В пункті 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі (а.с.6), від шлюбу мають спільну дитину- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9); Між сторонами шлюб розірвано на підставі рішення суду від 08 червня 2011 року (а.с.7-8); 24 квітня 2012 року К-Дніпровським районним судом Запорізької області задоволено заяву ОСОБА_6 (позивача по справі) та видано судовий наказ яким призначено стягнення з ОСОБА_2 (відповідача по справі) на користь ОСОБА_6 (позивача по справі) аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.04.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Даний наказ набрав законної чинності 12 червня 2012 року (а.с.10).
Дитина сторін проживає та зареєстрована з позивачем по справі, що підтверджується Довідкою (а.с.12).
Згідно свідоцтва про шлюб, 12 травня 2014 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином України- ОСОБА_7 у зв'язку з чим змінила своє прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1» (а.с.17)
Згідно даних з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності - надання послуг таксі, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, перебуває на обліку у пенсійному фонді, податковій інспекції (а.с.13-15).
Відповідно Витягу, відповідач має у власності два транспортних засоби: «MERCEDES-BENZ 312D» 1997 року випуску, дата реєстрації - 16.10.2013 року та «MERCEDES-BENZ 308D» 1998 року випуску, дата реєстрації 18.12.2015 рік (а.с.16).
Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України).
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень статті 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, за заявою платника або одержувача, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України).
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).
Згідно ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Матеріали справи не містять доказів (незадовільний стан здоров'я, обмеження фізичних можливостей, тощо), які б впливали на можливість відповідача виконувати обов'язок щодо сплати аліментів на неповнолітню дитину. При цьому, наданими позивачем дослідженими доказами підтверджується можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на дитину позивачу (погашення заборгованості, наявність двох транспортних засобів, перебування на обліку як фізична особа-підприємець), що не спростовується відповідачем.
Крім того, відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно ч.2 ст.182 СК України, в редакції від 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Крім того, пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей і відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 (сімдесяти) відсотків.
При вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів визначеного за судовим рішенням, суд також враховує приписи ст.ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (із змінами) та ст.141 СК України, які передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Як зазначалось, розмір аліментів визначений судовим наказом становить 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.10), що є менше за розмір визначений ч.2 ст.182 СК України.
Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді, вік їх спільної з відповідачем дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 - становить 10 років.
Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.
Тобто, 50% прожиткового мінімуму на місяць для дитини, станом на 1 січня 2018 рік становить 930,00 грн., а відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, відповідач сплачує на дитину аліменти в розмірі, який приблизно у два рази є меншим ніж це передбачено законодавством.
Суд вважає встановленим, що у даному випадку, виплатою відповідачем аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (виходячи з вказаного у судовому рішенні), суттєво обмежує на даний час права дитини і стягувача аліментів.
Позивач просить суд змінити розмір аліментів який стягується на підставі судового наказу Кам'янсько-Дніпровського районного суду від 26 квітня 2012 року у справі №0811/1287/2012, номер провадження №2-н/0811/76/2012, з 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку - на одну чверть заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини.
Аналізуючи встановлені у справі обставини, норми матеріального та процесуального права, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню, оскільки є об'єктивними з огляду на вимоги закону та обов'язку чоловіка - батька дитини утримувати свою неповнолітню дитину та однакову та рівну відповідальності батьків щодо дитини до досягнення нею повнолітнього віку.
Крім того, згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резулятивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Позивач звернулась до суду 10 травня 2018 року, на підставі Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору та суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а також вимоги п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76, 77, 81, 89, 128, 131, 141, 259, 263-265, 271, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2012 року у справі №0811/1287/2012, номер провадження №2-н/0811/76/2012 про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 20.04.2012 року та до досягнення дитиною повнолітня.
Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (громадянина України, уродженця міста Запоріжжя, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт: НОМЕР_5 виданий 11.01.2000 р. Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (громадянки України, уродженки с. Велика Знамянка, Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, паспорт: НОМЕР_4 виданий Кам'янсько-Дніпровським РС УДМС України в Запорізькій області 14.05.2014 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3- аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 травня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (семиста чотирьох) гривень 80 (вісімдесяти) копійок
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року)
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Н. О. Вільямовська