АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16 серпня 2018 року м. Чернівці

справа № 726/831/15

Апеляційний суд Чернівецької області у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1, розглянувши клопотання публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2015 року у цивільній справі з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,

встановив:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу в якій заявило клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Посилається на те, що його не було залучено до участі у справі, оскаржуване рішення на адресу банку не надходило, про існування цього рішення йому стало відомо з Єдиного реєстру судових рішень, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції ним пропущено з поважних причин.

Вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частни 3 статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» не було залучене до участі у справі, у матеріалах справи відсутні докази отримання апелянтом рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2015 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Справа №726/831/15

Провадження №22-ц/794/925/18 Головуючий у 1 інстанції Мілінчук С.В.

Категорія 2 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, яке може бути забезпечено шляхом розгляду по суті та наданні належної оцінки доводам заінтересованої сторони.

Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Скорик проти України» від 08 січня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Враховуючи наведене вище, та те що публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» не брало участі у розгляді даної справи, не отримувало копію оскаржуваного рішення та з метою забезпечення доступу до суду, колегія суддів вважає, що публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» має право на поновлення процесуального строку оскарження рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.127, 354 ЦПК України,

ухвалив:

Клопотання публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2015 року задовольнити.

Поновити публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Ю. Половінкіна