Провадження № 2/229/956/2018
РІШЕННЯ

іменем України

08 жовтня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лопатко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Буймістрової А.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

28 березня 2018 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_4 звернулась до ПАТ КБ « Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим був укладений кредитний договір №б/н від 07.02.2012 року, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 6800,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідно до умов договору, позичальника було зобовязано щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму кредиту у визначені строки. В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 31 грудня 2017 року становить 102055,76 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 6467,13 гривень, заборгованість по процентам - 86852,64 гривень, заборгованість по пені та комісії 3400,00 гривень, штраф -500 гривень (фіксована частина), штраф 4835,99 гривень (процентна складова).

21.05 2018 року заочним рішенням позовні вимоги задоволено частково.

08.06.2018 року відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення та застосування позовної давності. Мотивувала тим, що суд не надіслав копію заочного рішення, а також взагалі не повідомляв відповідача про розгляд справи, з огляду на що вона була позбавлена можливості реалізувати процесуальні права. На підставі статей 257 та 266 ЦК України стверджувала про пропуск позивачем позовної давності.

31.07.2018 року ухвалою суду задоволено заяву відповідача та скасоване заочне рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 3400 грн., а також штрафу в розмірі 500 грн., та штрафу в розмірі 4835,99 грн., не підлягають задоволенню. Оскільки адреса місця проживання відповідача є: м. Дружківка Донецької області то на неї розповсюджуються норми Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02 вересня 2014 року. Згідно якого, на час проведення АТО забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася АТО.

Також зазначає, позивачем не підтверджена сума заборгованості за відсотками та період виникнення такої заборгованості. Розрахунок заборгованості наданий позивачем є незрозумілим, оскільки фактично не містить розрахунку, а лише констатує банківські нарахування.

Зазначає, що позивачем в односторонньому порядку двічі змінювалась процентна ставка, що суперечить вимогам закону. Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, конкретна відсоткова ставка за даним видом кредиту не передбачена, а передбачено лише можливість зміни тарифів банком.

Звертає увагу, що позивач пропустив строк позовної давності. Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись частинами, початок позовної давності для стягнення платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Відповідач перестав виконувати зобовязання з 22.08.2014 року.

Відповідачем ОСОБА_4 надано заяву про застосування строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_5 надала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому надано виписку по рахунку. Крім того, розрахунок заборгованості підписаний представником ПАТ КБ Приватбанк ОСОБА_6 та матеріали справи містять довіреність , видану на імя зазначеного представника.

Зазначає, що під час укладання договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка була змінена. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. 01.09.2014 року відбулася зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.09.2014 року, а тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 34,8 %. 01.04.2015 року відбулась зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.04.2015 року. А тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 43,2 %. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені 15.08.2014, 15.03.2015 року та заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило.

Також вказує, оскільки договір оформлений ще 07.02.2012 року остання звірка паспортних даних здійснювалася саме при укладенні договору, тому при подачі позову до суду у Банку була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач.

Звертає увагу, що відповідно до договору відкрито картковий рахунок. Строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2015 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 21.03.2018 року , тобто до спливу строку позовної давності.

Крім того, зауважує, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобовязання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобовязання за договором.

27.09.2018 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив, у яких вона наголосила, що окрім анкети - заяви відповідачем не підписано жодного документу, який позивач вважає частиною кредитного договору, а також, на підставі того, що пам'ятка клієнта взагалі відсутня, а в заяві - анкеті немає відмітки про те, що з пам'яткою клієнта відповідач ознайомлена, та що отримала пам'ятку клієнта разом із Тарифами та основними умовами обслуговування. В заяві анкеті, в графі - кредитний ліміт, не зазначено суми бажаного кредитного ліміту, взагалі дана графа пуста; в анкеті - заяві не зазначено: номер кредитної картки, термін її дії, та з якими саме Умовами і правилами, тарифами ознайомлена відповідач, та на які дала згоду; анкета - заява не містить ознак узгодження в письмові формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої кредитної картки, та її номеру, тощо. На підставі наведеного, надані позивачем документи взагалі не можна вважати кредитними договором.

Зокрема, позивач не наводить формули, за якими здійснювався розрахунок заборгованості. Зокрема, позивач не наводить формули за якою була вирахувана процентна ставка, застосовна в наведеному розрахунку. Що свідчить про те, що застосовування підвищеної процентної ставки, так як і збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за договором, не ґрунтується на вимогах закону.

В укладеному між позивачем і відповідачем кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Проте, з , розрахунку заборгованості, вбачається, що з 01 вересня 2014 року та з 01 квітня 2015 року банком було збільшено проценту ставку до 34,8 % та 43,2% відповідно.

Таким чином, збільшення фіксованої процентної ставки 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року здійснено кредитором в односторонньому порядку, оскільки з відповідачем не узгоджувалося змін процентної ставки.

Оскільки умовами кредитного договору №б/н від 07.02.2012 року, який укладено між позивачем і відповідачем, передбачено повернення кредиту та відсотків за користування кредитом періодичними щомісячними платежами, відповідно оплата чергового платежу свідчить лише про визнання відповідачем лише певної частини боргу, а саме частини боргу у вигляді певно визначеного, одного, щомісячного платежу, а відтак така дія не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Пояснив, що відповідач не виконала зобовязання перед Банком, договір не є розірваним або припиненим. Відповідно до умов договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами. Крім того, розрахунок процентів позивач проводить до повного погашення заборгованості з кредитом, а проценти за своєю правовою природою є основною вимогою банку, то Банк має право на отримання процентів за користування кредитними коштами.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в відзиві та запереченнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановивши такі фактичні дані тавідповідні їм правовідносини, суд приходить до таких висновків.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК), а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, позивач скористався своїм правом на звернення до суду.

Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються ( положенням параграфа 1 глави 71 ЦК України). Враховуючи характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами, а саме спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками та пенею, а також штрафу(фіксованої частини та процентної складової), судом застосовані нижчезазначені норми матеріального права.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом установлено, що 07.02.2012 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В анкеті-заяві ОСОБА_4 власною рукою вказала дату заповнення заяви 07.02.2012 року.

Також в цій анкеті-заяві ОСОБА_4 вказала, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку і згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком угоду про надання банківських послуг. Вона зобовязалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг.

Як видно з вказаної заяви та Витягу з ОСОБА_2 обслуговування кредитних карт, ОСОБА_4 видано кредитну картку ПАТ КБ Приватбанк з кредитним лімітом у 0 грн. з базовою процентною ставкою 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Враховуючи, що датою отримання кредитної картки ОСОБА_4 і датою відкриття рахунку є 07 лютого 2012 року, на підставі пункту 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. ОСОБА_7 дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, підвищити або анулювати) кредитний ліміт.

Пунктом 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою держателя відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом п. 2.1.1.5.6 Умов визначено, що у разі невиконання зобов'язань за договором, позичальник на вимогу банку має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг для надання послуг Банк видає ОСОБА_7, її вид визначений у памятці ОСОБА_7/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якого ОСОБА_7 і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання Картки, зазначена в Заяві.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та Правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, що вказаний на лицевій стороні карти включно.

Як вбачається з довідки ПАТ КБ Приватбанк, ОСОБА_8 отримала у Банку картку № 343116 із строком дії до останнього дня вересня 2015 року.

Відповідач не оспорювала даний факт, та не надала суду доказів, які б спростували ці доводи позивача.

Згідно виписці з карткового рахунку ОСОБА_4 за період з 13.02.2012 року по вересень 2014 року видно, що відповідач постійно користувалася вказаним лімітом, знімаючи гроші готівкою, оплачуючи послуги мобільного зв'язку, перерахування коштів між рахунками по договору, тощо.

Отже, станом на 31 грудня 2017 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором б/н від 07 лютого 2012 року складає 102055.76 гривень, з яких:

- заборгованість за кредитом 6467.13 гривень;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 86852.64 гривень;

- заборгованість з пені 3400.00 гривень;

- штраф (фіксована частина) 500.00 гривень;

- штраф (процентна складова) - 4835.99 гривень.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати(стаття 252 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, 07.02.2012 року між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 6800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності:загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність, встановлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом прийнято до уваги те, що відповідно до пункту 2 розділу І Умов та Правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Строк дії картки №343116, яка була видана ОСОБА_4 07 лютого 2012 року - до останнього дня 09.2015 року.

Відтак, банк предявив позов до суду 28 березня 2018 року, тому суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не пропущено позовної давності, зокрема щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, право позивача нараховувати проценти за кредитом не припинилося.

Правова позиція Верховного Суду від 28 березня 2018 року відповідає позиції сформульованій Верховним Судом України, яка висловлена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності ( ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи, що строк дії картки ОСОБА_4 № 343116 спливає в останній день вересня 2015 року, а в суд позивач звернувся 28 березня 2018 року, він не пропустив строк позовної давності для захисту порушеного права.

Тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь банку заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, яка дорівнює три роки.

Враховуючи, що звернення банку у суд мало місце 28 березня 2018 року, для розрахунку розміру заборгованості необхідно прийняти відомості про наявність заборгованості за кредитним договором з 28 березня 2015 року.

Станом на 28 березня 2015 року сальдо поточної заборгованості ОСОБА_4 за тілом кредиту дорівнює 6308.67 грн., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 158 грн. 46 коп. Загальна сума заборгованості за тілом кредиту дорівнює: 6308,67 +158,46 = 6467.13 грн.

Вказаний факт підтверджений розрахунком заборгованості за кредитним договором. Вказаний розрахунок ОСОБА_4 не спростований.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом з моменту укладення договору банк застосовував до кредитних відносин з ОСОБА_4 проценту ставку у розмірі 30% річних.

В подальшому вказаний відсоток за користування кредитом змінювався і періодично дорівнював: з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80%, з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року - 43.20 %.

Суд вважає, що застосування у спірних правовідносинах підвищеної процентної ставки щодо ОСОБА_4 є неправомірним, виходячи з наступного.

Відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» №906 СП 2014-6915682 від 18 серпня 2014 року з 1 вересня 2014 року актуалізовані тарифи, зокрема по карті «Універсальна»: трати клієнтів з 01.09.2014 року 2.9%, трати клієнтів до1 вересня 2014 року 2.5%. По всім тратам, які здійснені до 1 вересня 2014 року проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цим тратам. З 1 жовтня 2014 року запроваджується ставку у 3.2% замість 2.5%.

З виписки по картарахунку ОСОБА_4 видно, що вона з вересня 2014 року кредитною карткою не користується, будь яких грошових витрат, операцій не здійснює, що також не заперечував представник позивача.

Тому підстави для нарахування Банком відповідачу збільшених процентів за користування кредитом з 01 вересня 2014 року відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь які докази виконання банком своїх зобовязань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів. Оскільки, позивачем надано тільки роздруківку смс - повідомлень від 15.08.2014, 15.03.2015 року направлених відповідачу та даних, що ці повідомлення отримані не надано.

За таких умов суд вважає, що у Банку відсутні підстави для застосування до розрахунку заборгованості ОСОБА_4 по сплаті процентів за користування кредитом підвищеної процентної ставки. Суд має виходити із ставки, що мала місце на час припинення відповідачем виконання умов кредитного договору, тобто з 30,00% річних, або 2.5% на місяць.

За період з 28 березня 2015 року по 31 грудня 2017 року сплинуло 33 місяці. Тому заборгованість по процентах за користування кредитом дорівнює: 6467.13 х 2,5% х 33 = 6467.13 грн. Саме така сума заборгованості за процентами за користування кредитом має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Звертаючись в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_4 штрафів в сумі 6467,13 грн., позивач посилався на те, що кредитним договором передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобовязання за кредитним договором.

Відповідно до статті 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Крім того, суд враховує, що Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Приписами пункту 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.03.2004 року.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року № 1275-р місто Дружківка Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», він має бути звільненим від сплати штрафних санкцій. Тому позивач безпідставно нарахував і вимагає сплати відповідачем пені та штрафів за кредитним договором за період з 14.04.2014 року.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених вимог за позовом становить 12%. Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 211 грн. 44 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 13, 76 - 80, 89, ч.1 ст. 141, 259, 263 - 265, п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце реєстрації: м. Київ, вул. Грушевського, будинок № 1Д, ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце реєстрації: м. Київ, вул. Грушевського, будинок № 1Д, ), МФО 305299, р/р 3111, заборгованість за кредитом в сумі 6467 (шість тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 13 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 5335 (п'ять тисяч триста тридцять п'ять) грн. 38 коп., а всього 11802 (одинадцять тисяч вісімсот дві) грн. 51 коп.

В частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 86852 грн. 64 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3400 грн. 00 коп., штрафів у сумі 5335 грн. 99 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір в розмірі 211 (двісті одинадцять) грн. 44 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року.

Суддя: Н. В. Лопатко