Справа № 638/1115/18
Провадження № 2/638/2360/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Соколенко Ю.О., Крупенко Л.С., Панікарук В.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом адвоката ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

25.01.2018 року до дзержинського районного суду м. Харкова звернувся адвокат ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що 22.01.2018 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №55329066 йому стало відомо, що на виконанні у державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Березньова А.С. перебуває виконавчий напис, вчинений 06.10.2017 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. і зареєстрований в реєстрі за №21561.

Відповідно до зазначеного виконавчого напису, пропонується стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №831/3/27/31/8-239 від 04.08.2008 р. на загальну суму 40492,44 дол. Позивач вказує про те, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. А тому, на думку позивача, він не відповідає критеріям визначеним ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.01.2018 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.01.2018 року розглянуто заяву про забезпечення позову, яку задоволено. Зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 06.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого в реєстрі за №21561 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №831/3/27/31/8-239 від 04.08.2008 року на загальну суму 40 492,44 доларів США, який перебуває на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області.

В судове засідання представник позивача з'явився, надав суду свої пояснення та підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву за Вх. №16749 від 13.04.2018 року, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Судом встановлено, що 04.08.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії. Крім того, сторонами з метою забезпечення зазначеного договору було укладено іпотечний договір №831/4/27/31/8-180 від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Погрібним Д.І.

Згідно пояснень представника позивача ОСОБА_3 22.01.2018 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №55329066 стало відомо, що на виконанні у державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Березньова А.С. перебуває виконавчий напис, вчинений 06.10.2017 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. і зареєстрований в реєстрі за №21561.

Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Позивальником обовязків, визначених п.п.3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

ОСОБА_3 допустив порушення п.п.3.3.7, 3.3.8 договору в т.ч. у 2009 році та у 2010 році, що не заперечувалось представником позивача.

Починаючи з 11.12.2010 року позивач допустив неналежне виконання п. 3.3.8 договору, а саме сплачував кредит з нарахованими процентами у меншому аніж передбаченому договором та графіком погашення кредиту розмірі.

Вже з 01.04.2011 року позивач взагалі припинив дотримуватися умов кредитного договору, зокрема п.п. 3.3.7, 3.3.8 у порядку визначеному п.2.4 договору. А тому право вимоги щодо дострокового повернення кредиту ОСОБА_3 у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло 14.03.2011 р.

Ці обставини визнаються позивачем у позовній заяві та підтверджуються поясненнями представника позивача, наданих ним у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду України від 23.01.2018 року по справі №310/9293/15.

Однак, сума заборгованості ОСОБА_3, яка зазначена у виконавчому написі, вчиненому 06.10.2017 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем і зареєстрованому в реєстрі за №21561, не є безспірною і крім того виконавчий напис виданий з порушенням умов його вчинення, а саме з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Про спір між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 в першу чергу свідчить те, що в Дзержинському районному суді м. Харкова перебуває справа №638/15855/16-ц (головуючий суддя Штих Т.В.) за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення коштів за кредитним договором №831/3/27/31/8-239 від 04.08.2008 р. Це підтверджується матеріалами справи (а.с. 28, 29). Представник позивача зазначив, що позовні вимоги в рамках вищевказаної справи ОСОБА_3 не визнаються, оскільки сума заборгованості на думку останнього Г.Ю. завищена.

Про те, що виконавчий напис вчинено після спливу трьох років свідчить на сам перед той факт, що ОСОБА_3 порушував умови кредитного договору починаючи з 11.12.2010 допустивши його неналежне виконання, а тому право дострокового повернення кредиту у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло 14.03.2011 року (п. 4.4 Договору передбачає, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив - а.с. 12).

Оскаржуваний напис вчинено 06.10.2017 року, тобто після спливу трьох років з дня виникнення у банку права відповідної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведені обставини, на які він посилається як на підстави свого позову, уся сукупність зібраних по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 1057,20 грн. відповідно до квитанції про сплату судового збору № Н726809 від 25.01.2018 р. (а.с. 1)

Керуючись ст.ст. 12, 13, 263-265, 273, 289 ЦПК України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87,88 ЗУ «Про нотаріат», суд, -

ухвалив:

Позов адвоката ОСОБА_1, поданого в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем і зареєстрований в реєстрі за №21561 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №831/3/27/31/8-239 від 04.08.2008 року на загальну суму 40 492,44 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, м.Київ, вул.Ковпака буд.29) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1057 (однієї тисячі п'ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення буде складено 10.08.2018 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк