Єдиний унікальний номер: 448/991/17
Провадження № 2/448/251/18
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09.08.2018року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Торської І.В.,

за участю секретаря - Тхір О.Т.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Відділ у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Мостиська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 1958р. по 1986р. її батько ОСОБА_2 працював у колгоспі «Заповіт Ілліча», який в свою чергу, надалі був перейменований у ТзОВ ім. Сагайдачного, згодом КСП ім..Сагайдачного.

Вказує, що її батько як член колективного сільськогосподарського підприємства ім.Сагайдачного та особа, яка включена до списків осіб, що мали право на земельну частку (пай) по сільськогосподарському підприємству ім.Сагайдачного, мав право на земельну частку (пай), який становив 2,08га, однак сертифікату не отримав у зв'язку із смертю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, а у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1964р., спадщину прийняла дружина останнього ОСОБА_3 (мати позивачки).

Зазначає, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, однак ще за свого життя усе своє майно, в тому числі спірну земельну ділянку, заповіла саме їй (позивачці). Остання у встановлений законом строк прийняла вказану спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну частку (пай) позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.

З огляду на наведене просить суд винести рішення, яким визнати за нею (позивачкою) право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2,08га із земель запасу, створеного Золотковицькою сільською радою Мостиського району Львівської області під час передачі землі у колективну власність.

В підготовче засідання позивач не з'явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача - Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не з'явився, однаподав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та зазначає, що не заперечує проти позову.

Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори, у підготовче засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення, в якій зазначив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в нотаріальній конторі не заводилися. Просив слухати дану справу у його (представника) відсутності.

Представник третьої особи - Відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівської області, в підготовче засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката ( Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону «Про колективне сільськогосподарське підприємство» держава гарантує додержання прав і законних інтересів підприємства та його членів.

Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом успадкування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай),також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_2 з 1958р. по 1986р. працював у колгоспі «Заповіт Ілліча», який в подальшому був перейменований у ТзОВ ім..Сагайдачного, який був членом КСП ім.Сагайдачного Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області.

Щодо процесу роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, то згідно протоколу загальних зборів уповноважених (членів) згаданого КСП Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області від 05.04.1996р. було схвалено проект роздержавлення і приватизації земель КСП ім.Сагайдачного, визначено кількість осіб, які мають право на середню земельну частку та розмір середньої земельної частки. Ухвалою ІІІ сесії ІІ-го скликання Золотковицької сільської ради №4 від 16.06.1995р. затверджено списки осіб, які мають право на середню земельну частку та відповідно розміри таких часток. Із копії листа-відповіді від 01.06.2017р., що наявний в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2, набув право на середню земельну частку (пай) розміром 2,08га із земель КСП ім.Сагайдачного. Однак за життя така не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", ЗУ «Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер у 1996 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

До складу спадщини ОСОБА_2 входить право власності на зазначену вище земельну ділянку (право на середню земельну частку) площею 2.08га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склав. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Саме дружина спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, за № 1041 від 09.06.2017р. після смерті ОСОБА_2 в управління її спадковим майном вступила саме ОСОБА_3, яка доглядала за житловим будинком, обробляла земельну ділянку. Тобто, в силу ст. 549 ЦК УРСР, ОСОБА_3 прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка ОСОБА_2, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавцеві.

Як вбачається із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 11.04.2018р. після смерті ОСОБА_2, який помер, спадкова справа не заводилась.

Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю ОСОБА_2 спірну земельну ділянку успадкувала саме ОСОБА_3, матір позивачки по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3

Спадкодавець ОСОБА_3 за життя розпорядилася усім своїм майном, склавши 25.01.1999р. заповіт на ім'я дочки -ОСОБА_1, позивачки по справі.

У встановлений законом строк, а саме позивачка звернулася до Мостиської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 та отримала 23.03.2010р. свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке згідно з правовстановлюючими документами належало ОСОБА_4

В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: довідкою ТзОВ ім..Сагайдачного про те, що спадкодавець ОСОБА_2 працював у даному колгоспі; лист-відповідь Золотковицької сільської ради від 01.06.2017р., де зазначено, що спадкодавець ОСОБА_2 має право на середню земельну частку (пай) із земель КСП ім..Сагайдачного; копіями свідоцтв про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2010р.; довідкою про склад сім'ї на час смерті спадкодавця ОСОБА_2 від 09.06.2017р.; довідкою про склад сім'ї спадкодавця ОСОБА_3 від 09.06.2017р.;; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 11.04.2018р. №01-16/208; копіями паспорта та свідоцтв про народження та одруження позивачки по справі; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачів на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ними (позивачами) права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет і підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 був членом КСП ім.Сагайдачного на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області та фактично мав право на середню земельну частку (пай) із земель вказаного КСП, хоча і не отримав відповідного документу на таке право; право на земельну частку (пай) може бути об'єктом успадкування та таке після смерті ОСОБА_2 успадкувала його дружина ОСОБА_3 Позивачка є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 та вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину, але оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Звертаючись із позовними вимогами, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Проте, в матеріалах справи відсутні та позивачем не подано доказів, що на земельний пай, визначений ОСОБА_2 в колективній власності, видано державний акт на право власності на землю, тобто відбулось відведення земельної ділянки в натурі, а відтак за позивачем необхідно визнати право на земельну частку (пай), а не право власності на нього.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права на спірну земельну ділянку (права на земельну частку (пай)) в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Відділ у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Мостиська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) площею 2,08га, із земель колишнього КСП «Імені Сагайдачного» Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області за рахунок вільних земель на території Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя І.В.Торська