Справа № 185/6311/17
Провадження № 2/185/316/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретарів судового засідання Кириленко Л.Г., Снаткіна Д.О., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/6311/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати житловий будинок, що розташований: вул. Севастопольська, 1, м. Павлоград, Дніпропетровська область, який складається з: «А,а» - будинок загальною площею 60,1 кв.м., «Б» - літня кухня, «В»- убиральня, «Г» - сарай, №1 -1/2 тр. колодязь, №№ 2,3 огорожа, - спільним майном сторін, та визнати право власності на вказаний житловий будинок по 1/2 частині за кожним, покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач і відповідач знаходилися в шлюбі з 25 грудня 2010 року по 12 квітня 2016 року. 31 березня 2016 року сторони розірвали шлюб за рішенням суду. 16 жовтня 2012 року, в період шлюбних відносин, за спільні кошти сторони придбали житловий будинок, який складається з: «А,а» - будинок загальною площею 60,1 кв.м., «Б» - літня кухня, «В»- убиральня, «Г» - сарай, №1 -1/2 тр. колодязь, №№ 2,3 огорожа, що розташований за адресою: вул. Севастопольська, 1, м. Павлоград, Дніпропетровська область, власність на який оформлено на відповідача ОСОБА_2. Позивач просить визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнати за кожною стороною право власності по 1/2 частини житлового будинку, припинивши відповідно право власності іншого на відповідну частину.

Відповідач 20.12.2017 подав письмове заперечення, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивує заперечення тим, що 16 жовтня 2012 року, перебуваючи у шлюбі, вони з позивачем придбали житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Севастопольська, 1, м. Павлоград, Дніпропетровська область. Вона не погоджується з тим, що позивача має право на ? частку в даному будинку, так як його було придбано за рахунок власних її коштів, які були отримані за рахунок продажу 16 жовтня 2012 року квартири, що розташована: вул. Іскрівська, 9/73, м. Павлоград, Дніпропетровська область, та належала відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вказану квартиру відповідач продала за 80000,00 грн. та 3000,00 грн, отримала за продаж меблів, які були розташовані у квартирі. Тобто її власний внесок становить 83000,00 грн., позивач не має до цих коштів ніякого відношення, також вона брала кредити в банках на суму 28100 грн. кошти яких не вистачало для сплати за будинок, кредити вони гасили разом. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

13.03.2018 відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, зміст якого відповідає змісту письмового заперечення від 20.12.2017.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, дав пояснення відповідно до обставин викладених в позові, зазначив, що спірний будинок був придбаний в період шлюбу за сумісні кошти сторін, позивач працював, сплачував кредити, сплачувати кредити та кошти за будинок йому допомагала його мати, вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає поділу, частки сторін є рівними по ? кожному, вважає, що відповідачем не надано доказів, що кошти за продаж її квартири пішли саме на плату за придбання спірного будинку, а навіть якщо враховувати ці обставини з урахуванням вартості будинку який було придбано за 152 000 грн., 61000 грн. сума за яку було продано квартиру відповідача, складає лише 1/3 частину вартості будинку. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні, дали пояснення відповідно до обставин викладених в запереченні та відзиві. Відповідач зазначила, що не заперечує, що будинок було придбано в період шлюбу, разом з позивачем, але більша частина коштів за плату за будинок це 83 000 грн., які було отримано від продажу квартири її батьків, яка перейшла до неї у власність як спадщина після смерті матері, в цій квартирі проживав її батько, вони домовились продали квартиру, купили будинок, а батька взяли проживати до себе. Позивач працював, але отримував дуже маленьку заробітну плату, сплачував аліменти колишній дружині, кредити йому не давали, вона брала кредити в банках на суму 28100 грн. кошти яких не вистачало для сплати за будинок, та потім сплачувала ці кредити, доказів зазначеного в неї не залишилось. Кредити, які були отримані в 2017 році, та сплачувались також з картки позивача це кредити які брались для збору позивача служити на території АТО, зазначила, що обставин того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, не було. Представник відповідача просив в позові відмовити в повному обсязі, так як відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України позивач гроші не заробляв, про будинок не піклувався, кошти сімї виносив колишній дружині.

Свідок ОСОБА_5 (мати позивача) показала, що позивач брав кредит на себе на придбання будинку, робив водієм маршрутних таксі. Вказала, що брала кредит у «Дельта банк» на оплату будинку і віддавала позивачу, загальну суму наданих позивачу грошей не памятає, фактів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, зазначити не може.

Свідок ОСОБА_6 (рідна сестра позивача) показала, що позивач та мати позивача брали кредит на придбання спірного житлового будинку, мати позивача взяла в борг близько 25000,00 грн. (двадцять пять тисяч гривень), позивач постійно працював, один час водієм. Вказала, що невідомо куди витрачав позивач отримані кредитні кошти, фактів того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, зазначити не може.

Свідок ОСОБА_7 (батько відповідача) в судовому засіданні пояснив, що після смерті його дружини їх квартиру вул. Іскровська, 9/13, м. Павлоград відповідач продала, купили за ці кошти спірний будинок, донька забрала його проживати до себе, коштів не вистачало на придбання будинку тому брали ще кредити. Спочатку жили всі разом він, донька, онук, муж доньки ОСОБА_4 Зазначити факти того, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї він зазначити не може.

Свідок ОСОБА_8 показав, що восени 2012 року купив у ОСОБА_2 квартиру , що розташована за адресою: вул. Іскровська, 9/13, м. Павлоград, за 80000,00 грн (вісімдесят тисяч гривень), та меблі, які придбав за 3000,00 грн (три тисячі гривень). Гроші передав ОСОБА_2 біля нотаріальної контори, де була оформлена угода з продажу квартири. Щодо купівлі відповідачем будинку йому нічого не відомо. За договором купівлі-продажу квартири вартість квартири становить 61000,00 грн (шістдесят одна тисяча гривень), так вони домовились.

Свідок ОСОБА_9 показала, що є попередньою власницею спірного житлового будинку. ОСОБА_2 в один день з купівлею спірного житлового будинку продала квартиру на Литмаші, передала гроші ОСОБА_9 за купівлю будинку. Також свідок показала, що продала житловий будинок за 19.000 дол. США, що еквівалентно 152.000,00 грн (сто пятдесят дві тисячі гривень), гроші отримувала від відповідача. З 25 червня 2011 року по 16 жовтня 2012 року відповідач частинами сплачувала гроші за договором завдатку задля купівлі спірного житлового будинку. За цей час ОСОБА_9 готувала документи на землю під будинком. Показала, що подружжя купувала будинок, при продажі квартири присутньою не була, не бачила документи щодо купівлі-продажу квартири.

Вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 25 грудня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року у цивільній справі №185/2400/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. (а.с. 5)

В період шлюбу сторони придбали спірний будинок, який розташований: вул. Севастопольська, 1, м. Павлоград, Дніпропетровська область, який складається з: «А,а» - будинок загальною площею 60,1 кв.м., «Б» - літня кухня, «В»- убиральня, «Г» - сарай, №1 -1/2 тр. колодязь, №№ 2,3 огорожа, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 16 жовтня 2012 року, вчиненого на нотаріальному бланку ВТА №354176, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, який зареєстрований в реєстрі за № 1-4665. (а.с. 54) Право власності зареєстровано 24 жовтня 2012 року в Колективному підприємстві «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 216 у книзі 76. (а.с. 56)

Відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу будинку від 16 жовтня 2012 року, продаж будинку вчинено за узгодженою між сторонами ціною, яка відповідає рівню звичайних цін і складає 87110 (вісімдесят сім тисяч сто десять) гривень, які сплачено покупцем продавцю під час укладення цього договору, але до його підписання. Підписання продавцем договору є свідченням її згоди на укладення саме на умовах передбачених в ньому, а також підтвердженням отримання усієї суми за договором купівлі-продажу, яка є остаточною і змінам не підлягає, та відсутністю будь-яких інших майнових вимог до покупця. (а.с. 54)

Як вбачається з п. 13 зазначеного договору купівлі-продажу будинку до відома продавця також, було доведено заяви чоловіка покупця ОСОБА_4, справжність підпису на якій було засвідчено 16.10.2012 Першою Павлоградською держнотконторою за реєстровим № 1-4664, згідно якої отримано його згоду на купівлю дружиною вищевказаного будинку в їх спільну сумісну власність. (а.с. 54-зворот)

Відповідно до угоди про завдаток від 25.06.2011, укладеного між ОСОБА_2 (завдаткодавець) та ОСОБА_9 (завдаткоотримувач), сторони домовилися, що завдаткодавець виплачує завдаткоотримувачу 12000,00 грн., що еквівалентно 1500,00 дол. США, в рахунок купівлі будинку та земельної ділянки, що розташовані: м. Павлоград, вул. Севастопольська, 1. Загальна сума будинку, включаючи завдаток, становить 152000,00 (сто пятдесят дві тисячі гривень), що еквівалентно 19000,00 дол. США. Завдаткодавець зобовязаний підготувати документи до купівлі будинку та придбати його впродовж 18 місяців, до 01 січня 2013 року. (а.с. 62)

Відповідно до розписки від 20.06.2011р. до угоди про завдаток від 25.06.2011р., завдаткоотримувач отримала від ОСОБА_2 12000,00 грн (дванадцять тисяч гривень) в рахунок купівлі житлового будинку, що розташований: вул. Севастопольська, 1, м. Павлоград. (а.с. 63)

Згідно із додатку до угоди про завдаток від 25.06.2011 ОСОБА_2 передала ОСОБА_9 у період з 08.07.2011 по 16.10.2012 грошові кошти частинами на загальну суму 140000,00 грн. (сто сорок тисяч гривень). (а.с. 75)

Таким чином, судом встановлено, що з урахуванням наданих письмових доказів, показань свідків, та визнання сторонами факту купівлі спірного будинку саме за 152 000 грн., який відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, спірний будинок сторонами було придбано в період шлюбу за суму 152 000 грн.

В той же день 16 жовтня 2012 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 квартиру, що розташована: АДРЕСА_1, яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, викладеного на нотаріальному бланку серії ВРЛ №358584, виданого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №1-2512. Право приватної власності на вказану квартиру було зареєстровано 26.07.2011 року в КП «Павлоградське МБТІ» за номером запису 503 в книзі 70. Відчуження квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною, яка відповідає рівню звичайних цін і складає 61000 (шістдесят одну тисячу) гривень, які отримано продавцем від покупця під час укладення цього договору, але до його підписання і підтверджують той факт, що вказана сума повністю відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною, її зміна після його укладення не допускається, що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 16.10.2012. (а.с. 52)

Відповідно до довідки Кредитною спілки «Союз-Дніпро» № 15/18 від 01.01.2018 ОСОБА_2 12.10.2012 отримувала кредит в розмірі 12580 грн., кредитний договір виконаний, поручителями за договором були ОСОБА_4, ОСОБА_7 Як зазначили сторони кредит брався для сплати за спірний будинок, та сплачувався разом, тобто в інтересах сімї.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Інших доказів власних особистих зобовязань, та участь особистих відповідних коштів кожного з подружжя в купівлі спірного будинку, сторонами не надано.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до розяснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст.65 СК України).

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, та підтверджений Верховним Судом в постанові від 18.06.2018 № 711/5108/17.

Відповідно до положень ст. 11,12,13,81,83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 Васильовичата та ОСОБА_2. Щодо часток подружжя необхідно зазначити наступне.

З урахуванням письмових доказів по справі, показань свідків в судовому засіданні, на підставі зазначених вище норм СК України, судом встановлено, що на купівлю спірного будинку відповідач витратила грошові кошти в розмірі 61 000 грн., що належали їй особисто від продажу квартири, що розташована: АДРЕСА_1, яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Належних доказів продажу квартири саме за 83 000 грн. відповідачем не надано.

Враховуючи зазначене і приймаючи до уваги те, що судом було встановлено, що спірний будинок було придбано сторонами за 152 000 грн., що визнано сторонами, коштами, які є спільною сумісною власністю подружжя, які були витрачені на придбання спірного будинку є різниця: 152 000 грн. 61 000 грн./особисті кошти відповідача/ = 91 000 грн., тобто 1/2 частина, що належить в порядку поділу кожному із подружжя буде становити: 45 500 гривень.

Вираховуючи конкретну частку сторін в будинку і приймаючи до уваги, що судом було встановлено, що спірний будинок було придбано сторонами за 152 000 грн., що визнано сторонами, та доведено в судовому засіданні, тобто вартість майна, що підлягає поділу, визначена за погодженням між подружжям, суд приходить до висновку, що частка позивача в спірному будинку, яка може бути йому виділена, та на яку можливо визнати за ним право власності буде становити 3/10.

152 000 грн. - 100 %

15 500 грн. - х %

х = 29,93 % або 3/10 частини.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Виходячи із вищевикладеного, частка позивача в спірному будинку, яка може бути йому виділена, та на яку можливо визнати за ним право власності відповідно буде становити 3/10.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 750 грн., та на правничу допомогу витрачено 6000 грн., що підтверджується відповідними ордерами, актом виконаних робіт, договором про надання правової допомоги (а.с. 96-100), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог (60%) - в розмірі 4050 грн.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок № 1 по вул. Севастопольській в місті Павлоград Дніпропетровської області, що складається з «А,а» - будинку загальною площею 60,1 кв.м., «Б» - літньої кухні, «В» - убиральні, «Г» - сараю, № 1-1/2 тр. колодязю, № 2,3 огорожі, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 Васильовичата та ОСОБА_2.

Поділити спільне сумісне майно подружжя наступним чином:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/10 часток житлового будинку № 1 по вул. Севастопольській в місті Павлоград Дніпропетровської області, що складається з «А,а» - будинку загальною площею 60,1 кв.м., «Б» - літньої кухні, «В» - убиральні, «Г» - сараю, № 1-1/2 тр. колодязю, № 2,3 огорожі, припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_4,

- визнати за ОСОБА_4 право власності на 3/10 частки житлового будинку № 1 по вул. Севастопольській в місті Павлоград Дніпропетровської області, що складається з «А,а» - будинку загальною площею 60,1 кв.м., «Б» - літньої кухні, «В» - убиральні, «Г» - сараю, № 1-1/2 тр. колодязю, № 2,3 огорожі, припинивши у вказаній частині право власності ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 4050 (чотири тисячі пятдесят) грн. 50 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач - ОСОБА_4, ІПН: НОМЕР_1, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_2, місце реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Севастопольська, 1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко