Дата документу 09.10.2018
Справа № 334/5266/17
Провадження № 2/334/981/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ісакова Д.О.,

при секретарі Кузьменко К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, що пов'язано з виконанням трудових обов'язків -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, що пов'язано з виконанням трудових обов'язків у розмірі 445920 грн., у якому вказує, що він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Запорізьке карєроуправління» з 20 березня 2007 року по 18 квітня 2016 року. Позивач працював не підприємстві відповідача за професіями: «механік», «водій автотранспортних засобів «БілАЗ», «слюсар по ремонту автомобілів», «водій автотранспортних засобів «КамАЗ». Загальний стаж роботи позивача 26 років 9 місяців; в умовах впливу шкідливих факторів (клас III, ступінь 1) 16 років 1 місяць. Внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у позивача виникло професійне захворювання вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полірадикулоневропатія з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом).

18.07.2016 року за результатами обстеження медико-соціальної експертної комісії позивачу було встановлено 3 групу інвалідності з 35% втрати працездатності, відповідно до довідки МСЕК від 18.07.2016 р. серії АВ № 0673215, та у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання.

У зв'язку з професійним захворюванням та його наслідками позивач зазнав душевних страждань, відчуває глибокі переживання, що зумовлені ушкодженням його здоровя, відзначає порушення життєвих звязків, що повязано з вимушеним амбулаторним та стаціонарним лікуванням. Просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції

справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, позов не визнала, надала письмовий відзив на позов, суду пояснила, що дійсно позивач працював на підприємстві з 2007 р. і до 2016 р., і отримав професійне захворювання. Проте, зазначають, що ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.05.2016 р. затверджений неналежним органом, а тому не може бути доказом у справі. Позивач, будучи повідомленим про шкідливі умови праці, свідомо на власний ризик погодився працювати в даних умовах, тобто, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров'я. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу та наявність у цьому вини відповідача не доведено. Тому, вважають заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та у задоволенні позову просять відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він з 2011 року працює начальником автомобільного транспорту та горно дорожніх машин в ПрАТ «Запорізьке карєроуправління». Позивач працював водієм у вищезазначеному підприємстві, а ОСОБА_4 був його безпосереднім начальником. У ОСОБА_1 був восьми годинний робочий день з обідньою перервою, були оплачувані відрядження. Він працював на автомобілі «Камаз» та дотримувався посадової інструкції, згідно якої повинен був тримати автомобіль в управно технічному стані. Зазначив, що за повідомленням позивача після його звільнення, на підприємство приїхала комісія Головного управління Держпраці у Запорізькій області, обстежила робоче місце ОСОБА_1, порушень не виявило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з 20 березня 2007 року по 18 квітня 2016 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Запорізьке карєроуправління».

ОСОБА_5 розслідування хронiчного професiйного захворювання від 23.05.2016 року, встановлено, що за гігієнічною класифікацією праці, умови праці позивача відносяться до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Встановлена наявність у позивача професійного захворювання: вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полірадикулоневропатія з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом).

ОСОБА_5 п. 16 ОСОБА_5, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів.

Відповідно до п. 17 ОСОБА_5, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність рівня локальної вібрації - локальної вібрації 108 112 дБ (ГДР 112 дБ) та транспортної вібрації 109 дБ (ГДР 107 дБ).

ОСОБА_5 висновку Державної установи «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» № 17/507 від 11.05.2016 р., позивачу було встановлено остаточний діагноз та його професійних характер.

Відповідно до Довідки до ОСОБА_5 огляду МСЕК серії АВ № 0673215 від 18.07.2016 р., та Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії АБ № 0029364 від 18.07.2016 р. позивачу було встановлено 3 групу інвалідності з 35 % втрати працездатності, у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання.

До того ж, встановлено, що позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні та проходив обстеження, що підтверджується: випискою із медичної карти № 585 від 26.01.2016 р. КУ «ЗОКЛ» ЗОР, випискою-епікризом № 428/173 від 12.02.2016 р. Українського НДІ промислової медицини, випискою-епікризом № 16/77 від 10.03.2016 р. Українського НДІ промислової медицини, випискою № 521 від 12.05.2016 р. ДУ «Інститут медицини праці НАМН України».

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

ОСОБА_5 із ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно- гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідно до ст. 158 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці; забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,

членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності i справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Судом встановлено, що позивачу завдано моральних страждань та переживань у зв'язку з хронічним професійним захворюванням, отриманим на виробництві, який тривалий час був вимушений лікуватися, зазнав фізичного болю, отримав хронічне захворювання та інвалідність 3 групи із втратою професійної працездатності 35 %.

Сам факт виникнення у позивача професійного захворювання - вібраційна хвороба ІІ ст. (хронічна полірадикулоневропатія з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом), з настанням таких негативних наслідків, як визнання його інвалідом 3-ї групи із втратою професійної працездатності 35 %, свідчить про те, що позивач в силу ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, яка проявляється у фізичному болі та стражданнях, яких позивач зазнав в результаті захворювання.

Аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого обґрунтування.

ОСОБА_5 п.п. 3,4,5,17 ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.05.2016 р., розслідування проводилось на підприємстві відповідача у цеху автотранспорту та гірничо-дорожніх машин, де працював позивач, і саме на цьому робочому місці було виявлено перевищення гранично допустимих рівнів вібрації, що і стали причиною виникнення професійного захворювання.

Доводи відповідача щодо відсутності вини ПрАТ «Запорізьке карєроуправління» у заподіянні моральних страждань позивачу є безпідставними. ОСОБА_5 з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Окрім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивача, ступінь втрати професійної працездатності (35 % та 3 група інвалідності), наслідки отриманого хронічного

професійного захворювання, неможливості відновлення професійної працездатності і належного стану здоров'я, тяжкість вимушених змін в житті позивача, обсяг та глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач та виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 15000 грн.

Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.153, 158, 173, 237-1 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, що пов'язано з виконанням трудових обов'язків задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. (п'ятнадцять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Запорізьке карєроуправління» на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні, 80 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ісаков Д. О.