УХВАЛА

20 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 367/6120/16-ц

провадження № 61-44002ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

встановив:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом і просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг за договорами позики на загальну суму 22 292 доларів США.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05 березня 2018 року позов задоволено.

Постановою апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1, у якій він, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Крім того, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, зазначаючи, що отримав копію оскаржуваної постанови лише 08 серпня 2018 року, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Враховуючи те, що вказані причини пропуску процесуального строку є поважними, клопотання про його поновлення підлягає задоволенню на підставі статей 127 і 390 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд приходить до наступного.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд касаційної інстанції вважає, що дана справа за позовом про стягнення боргу за договором позики є справою незначної складності, у якій ціна позову не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України та частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення постанови апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Журавель