1Справа № 335/3294/18 2/335/1249/2018
УХВАЛА
06 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
26.03.2018 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.
Справа неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні, однак позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявляється, кореспонденцію за місцем свого проживання не отримує.
Ухвалою суду від 29.03.2018 року, позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для повідомлення суду своєї офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти при їх наявності та засобів звязку тощо.
Однак, ОСОБА_1 не виявила бажання усувати недоліки позовної заяви та матеріали справи не містять відомостей інших засобів звязку, які б дозволяли судувикликати її в судове засідання, окрім місця реєстрації та постійного проживання.
Відповідно до статей 2, 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням суду є забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України. Реалізація права на справедливий судовий розгляд передбачає, зокрема, забезпечення доступу до правосуддя. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами України. Європейський суд з прав людини трактує доступ до правосуддя як одне з фундаментальних прав людини і громадянина, яке випливає зі змісту права на справедливий, незалежний безсторонній суд, утворений на підставі закону.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Право доступу до суду гарантує як доступ фактичний, так і закріплений в законі. При цьому часткова чи строкова заборона звернення до суду може вважатися порушенням статті 6 Конвенції, а тому з метою забезпечення реалізації права на доступ до суду ухвалою суду від 04.05.2018 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.
Згідно пунктів 1 та 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є вручення її під розписку, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Суд знаходить, що матеріали справи містять докази належного сповіщення позивача про розгляд справи у судових засідання, що були призначені на 23.05.2018 року, 19.06.2018 року, 04.07.2018 року, 15.08.2018 та 06.09.2018 року, про що в матеріалах справи є відповідна інформація. В матеріалах справи є поштове повідомлення, як про вручення рекомендованого поштового відправлень позивачу, та і про їх повернення за закінченням строку зберігання, тобто через те, що протягом певного строку особа була відсутня за місцем свого знаходження, повідомленого суду.
Судом встановлено, що характер справи не дозволяє закінчити її розгляд за відсутності позивача, так як судом не встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання, саме як дружини, в твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму.
Але, матеріали справи не містять відомостей, що позивач являється дружиною відповідача, копії свідоцтва про укладення шлюбу до позову долучено не було.
Навпаки, згідно копії паспорту ОСОБА_1 випливає, що остання перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, а саме з ОСОБА_3, який був зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 17.10.2009 року, актовий запис № 850. Доказів про розірвання шлюбу суду надано не було.
Крім того, судом встановлено, що заяви про розгляд справи за відсутності позивача, ОСОБА_1 не подавалось, як і не повідомлялось про поважність причин своєї не явки в судове засідання.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
У рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставити лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Таким чином, аналіз викладених вище обставин, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення позивачем своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що виразились у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що привело до затягування судового розгляду справи.
За таких обставин, суд вважає можливим застосувати наслідки, які передбачені ст.. 257 ЦПК України та залишити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, без розгляду, розяснивши їй положення ч. 2 ст. 257 ЦПК України, якою передбачено, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
На підставі викладеного, керуючись ст. 257 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини залишити без розгляду.
Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися досуду повторно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя В.О. Макаров