АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-101/99 Номер провадження 22-ц/786/1825/18Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: заявника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 11 липня 2018 року

за заявою ОСОБА_2 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду

по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Куликівської сільської ради, КСП ім. Благоєва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ордерів недійсними, виселення, стягнення заподіяної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду, відмовлено.

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_2, який в поданій апеляційній скарзі, доповненій в ході розгляду справи, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою встановити або змінити спосіб виконання рішення суду від 10.03.1999 року, як зазначено в заяві, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування скарги посилається на те, що по теперішній час рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, яким зобовязано КСП ім. Благоєва надати заявнику квартиру по вул. Калініна в с. Куликове Полтавського району та області, не виконане, оскільки житло, яке зазначено у вказаному рішенні суду, а також йому аналогічне, відсутнє, а тому вважає, що необхідно вирішити вказане питання в порядку ст.435 ЦПК України.

У судовому засіданні заявник доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення заявника, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з заявою, уточненою в ході розгляду справи, про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду від 10.03.1999 року, в якій остаточно прохав: встановити або змінити спосіб і порядок виконання рішення суду від 10.03.1999 року (пропоную винести ухвалу замість зобов'язати КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області змінити на зобов'язання Куликівської сільради купити відповідне житло, яке указане в рішенні суду, і надати стягувачу або виплатити йому вартість ненаданого житла, щоб він міг сам його придбати, можуть бути інші варіанти представлені сторонами судового розгляду, а також судом) (а.с.1,40).

Як убачається з матеріалів справи рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволений частково. Ордер, виданий виконкомом Куликівської сільської ради народних депутатів Полтавського району від 18.08.1995 року № 30 на ім'я ОСОБА_3 на жиле приміщення по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області визнано недійсним, виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4., ОСОБА_4 В»ячеслава Анатолійовича з квартири по вул. Калініна, в с. Куликівка, Полтавського району та області, зобов»язано КСП імені Благоєва надати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 В»ячеславу Анатолійовичу інше житлове приміщення житловою площею 53 кв.м, зобовязано КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області, в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено (т.1, а.с.2-3).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06.06.2017 року встановлено, що ухвалою Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року у задоволенні касаційних скарг ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року залишено без змін (а.с.43-46).

Також, вказаною ухвалою встановлено, що Постановою президії Полтавського обласного суду від 04.02.2000 року частково задоволено протест заступника Генерального прокурора України, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року та ухвалу судової колегії Полтавського обласного суду від 08.04.1999 року змінено в частині надання жилого приміщення сім'ї ОСОБА_3, викладено в цій частині в наступній редакції: "Зобов»язати КСП ім. Благоєва Полтавського району надати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 інше житлове приміщення, яке за розміром відповідає вимогам ст.ст. 47,48 ЖК України, але не менше за те, яке вони займали до вселення в спірну квартиру" (а.с.43-46).

Вказане судове рішення було звернуто до виконання.

На примусовому виконанні у ВДВС Полтавського РУЮ та згодом в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-101 від 10.03.1999 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про зобов»язання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка, Полтавського району, Полтавської області.

Постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні КСП ім. Благоєва на Куликівську сільську раду, на баланс якої передано об»єкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд (а.с.16).

На теперішній час рішення Ленінського районного суду від 10.03.1999 року не виконано.

Постановою старшого державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 ВП №49326434 від 04.04.2017 року виконавчий лист №2-101/99, виданий 14.02.2008 року Ленінським районним судом м. Полтави про зобовязання Куликівської сільської ради надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області, повернуто стягувачу у звязку з тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або аналогічне майно, яке можливо надати в рахунок виконання рішення суду, що підтверджується актами державного виконавця (останній від 22.03.2017 року) та повідомленням Куликівської сільської ради (останнє від 27.03.2017 року), а також витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.50).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до суду з заявами про зміну способу виконання судового рішення від 10.03.1999 року (а.с.41-46).

Відмовляючи у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду місцевий суд виходив із того, що запропонований заявником спосіб виконання судового рішення призведе до зміни рішення суду по суті, а не способу його виконання, а також до вирішення вимог, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та потребують доказування в порядку позовного провадження.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття "спосіб і порядок" виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, встановлений раніше.

У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до ст.373 ЦПК і ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з'ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з'ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

Як зазначено вище та знайшло підтвердження матеріалами справи, постановою державного виконавця від 24.12.2002 року замінено боржника у виконавчому провадженні -КСП ім. Благоєва на Куликівську сільську раду, на баланс якої передано об»єкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд (а.с.16).

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, з постанови старшого державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_7 ВП №49326434 від 04.04.2017 року, майно, присуджене заявнику рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, а саме: жиле приміщення житловою площею 53 кв.м по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області, шляхом зобовязання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 вказану квартиру, відсутнє.

У звязку з чим виконавчий лист №2-101/99, виданий 14.02.2008 року Ленінським районним судом м. Полтави про зобовязання Куликівської сільської ради надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області, повернуто стягувачу (а.с.50).

Оскільки на даний час рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року не виконано, у поданій заяві ОСОБА_2 просить змінити спосіб і порядок виконання судового рішення, а саме зобов'язання КСП ім. Благоєва надати ОСОБА_2 квартиру по вул. Калініна в с. Куликівка Полтавського району Полтавської області, змінити на зобов'язання Куликівської сільради купити відповідне житло, яке указане в рішенні суду і надати стягувачу або виплатити йому вартість ненаданого житла, щоб він міг сам його придбати, або вчинити інші дії, представлені сторонами судового розгляду, а також судом

Аналізуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що задоволення заяви ОСОБА_2 у визначений ним спосіб в частині зміни зобов'язання КСП ім. Благоєва на зобов'язання Куликівської сільради купити та надати ОСОБА_2 відповідне житло, яке указане в рішенні суду, не призведе до зміни судового рішення по суті та не виходить за межі, визначені ст.435 ЦПК України повноважень суду при вирішенні даного питання, оскільки постановою державного виконавця від 24.12.2002 року вже замінено боржника у виконавчому провадженні з КСП ім. Благоєва на Куликівську сільську раду, на баланс якої передано об»єкти соціального побуту, які перебували на балансі КСП ім. Благоєва, в тому числі житловий фонд.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року N 3477-IV (далі-Закон N 3477-IV), визначено, що Рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (ст.17 Закону N 3477-IV).

У пункті 40 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05 липня 2012 року, яке набуло статусу остаточного 19 листопада 2012 року, визначено, що навіть якщо заявник і мав захищене законом право вселитися та проживати у квартирі, про яку йдеться, вона не стала його житлом в розумінні ст.8 Конвенції,... За наслідками виконання рішення Ленінського районного суду від 10 березня 1999 року заявник мав отримати житло не у власність, а у найм.

Відповідно до п.48 зазначеного рішення Європейського суду з прав людини від 5 липня 2012 року суд, належним чином врахувавши свої висновки у справі, зазначає, що найвідповіднішою формою відшкодування буде виконання судового рішення від 10 березня 1999 року, яким було підтверджено право заявника на оренду квартири. Таким чином заявник буде, наскільки це можливо, повернутий у становище, яке мав до порушення ст.6 Конвенції.

Враховуючи наведені вище висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 року, яке набуло статусу остаточного 19.11.2012 року, право ОСОБА_2 на найм (оренду) квартири юридично визначене та має бути задоволене.

Зазначеним рішенням Європейського суду було встановлено порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на надмірну тривалість провадження у його цивільній справі. Предмет розгляду скарги Європейським судом становило судове провадження та тривале невиконання зазначеного рішення національного суду.

За усталеною практикою Європейського суду виконання остаточних обов»язкових рішень національних судів становить невід»ємну частину провадження справи.

Європейський суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року N 3477-IV, з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру. Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції; б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Таким чином, на державу покладається обов»язок виконання рішень Європейського суду, під яким слід розуміти у т.ч. вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру, спрямованих на усунення конкретного порушення, визначеного в рішенні Європейського суду, а також заходів загального характеру, спрямованих на усунення підстави для надходження до Європейського суду аналогічних заяв проти України у майбутньому.

Стосовно рішення Європейського суду у справі "Глоба проти України" вжиття державою додаткових заходів індивідуального характеру-це виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, ухваленого на користь заявника…

Саме виконання вказаного рішення національного суду становитиме повне виконання рішення Європейського суду у справі "Глоба проти України".

Так, оскільки найбільш реальним варіантом виконання рішення Ленінського районного суду від 10.03.1999 року та захисту права ОСОБА_2 на найм (оренду) квартири, визначеної вказаним рішенням суду, на думку колегії суддів є визначене у заяві ОСОБА_2, зобовязання Куликівської сільської ради Полтавського району Полтавської області купити відповідне житло, яке указане в рішенні суду, і надати його стягувану, заява про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення суду в цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

При цьому доводи оскаржуваної ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 11 липня 2018 року стосовно того, що запропонований заявником спосіб виконання судового рішення, зокрема, і в цій частині, призведе до зміни рішення суду по суті, є помилковими, з огляду на те, що право заявника на найм (оренду) відповідного житла підтверджено чинним рішенням суду, яке не знаходить свого виконання близько 20-ти років, що є неприпустимим, з огляду на положення ст.1291 Конституції України, якою визначено обовязковість виконання судових рішень, що забезпечується державою.

При цьому, зміну особи, якій необхідно виконати вказане рішення, також не можна вважати зміною рішення по суті, оскільки ще 24.12.2002 року постановою державного виконавця було замінено боржника у виконавчому провадженні з КСП ім. Благоєва на Куликівську сільську раду (а.с.16).

З урахуванням наведеного висновки місцевого суду стосовно того, шо ОСОБА_2 в заяві поставлені вимоги, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та потребують доказування в порядку позовного провадження, є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає слушними і такими, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 435, 374, 376, ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 11 липня 2018 року, - скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, - задовольнити частково.

Зобовязати Куликівську сільську раду Полтавського району Полтавської області придбати житло, яке за розміром та благоустроєм відповідає визначеним у рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року вимогам та передати його ОСОБА_2.

В іншій частині заяви ОСОБА_2 про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.03.1999 року, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1