справа №619/3825/18
провадження №2/619/1648/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.

при секретарі Жорняк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області «Про визнання права власності за набувальною давністю»,-

В С Т А Н О В И В:

До Дергачівського районного суду Харківської області звернулася ОСОБА_1 до Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області «Про визнання права власності за набувальною давністю».

В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що з 2005 року ОСОБА_1 було надано кімнату НОМЕР_1 у гуртожитку №11 за адресою: АДРЕСА_1, де вона і проживає по теперішній час, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років.

Починаючи з 2005 року і до теперішнього часу позивач користується цим приміщенням, відкрито і добросовісно сплачує усі комунальні платежі, слідкує, проводить ремонтні роботи за власні кошти.

Факт поживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом, складеним депутатом Малоданилівської Селищної ради Харківської області, довідкою «02-15/1-178, виданою Малоданилівською селищною радою Харківської області.

ОСОБА_1 володіє квартирою відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, усі сусіди знають позивача і підтверждують факт її проживання.

Враховуючи вищевикладене, позивач вимушена була звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, відповідно до поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутність, без фіксації технічними засобами, на задоволені позову наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе слухати справу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування технічними засобами.

Суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що з 2005 року ОСОБА_1 було надано кімнату АДРЕСА_1, де вона і проживає по теперішній час, добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років.

Починаючи з 2005 року і до теперішнього часу позивач користується цим приміщенням, відкрито і добросовісно сплачує усі комунальні платежі, слідкує, проводить ремонтні роботи за власні кошти.

Факт поживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом, складеним депутатом Малоданилівської Селищної ради Харківської області, довідкою «02-15/1-178, виданою Малоданилівською селищною радою Харківської області.

ОСОБА_1 володіє квартирою відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не здійснює, усі сусіди знають позивача і підтверждують факт її проживання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК Украни, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.

Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Згідно з абз. 2 п. 13 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_1, доглядає за нею, аби запобігти його псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ньому, відкрито володіє всім будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем право власності на сказану квартиру.

Керуючись ст.ст. 16, 41, 328, 344, 355, 392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 200, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. Р. Остропілець