Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/5375/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

17 жовтня 2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 552/5375/18 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 19 вересня 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру № 278 за адресою: проспект Миру, 18, але зобовязання з оплати послуг відповідачем не виконувалися.

Позивач вказував, що за період з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2018 року існує заборгованість в розмірі 26486,98 грн.

Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за отримані послуги за період з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2018 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 31107,72 грн.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2018 року за вказаною позовною заявою відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подавав.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнавав. Пояснив, що в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, фактично послугами не користується. Окрім того вважає, що позовна заява підписана особою, яка не має відповідних повноважень.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2018 року включно надавав послуги з теплопостачання за адресою: м. Полтава, пр.-кт Миру, 18, кв. 278, але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 26486,98 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг є обґрунтованим та відповідає затвердженим тарифам.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обовязок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обовязок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

Окрім того, за нормами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобовязаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 20 лютого 2003 року є власником кв. № 278 в м. Полтаві, проспект Миру, 18.

Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири № 278 в м. Полтаві проспект Миру, 18, тому саме він в силу норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг електричної енергії за вказаною адресою та в силу норм закону саме на нього покладено відповідальність з оплати за послуги з теплопостачання.

Окрім того, як встановлено судом, між сторонами по справі 23 червня 2003 року було укладено договір про надання послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно, між сторонами по справі виникли відповідні правовідносини.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_3, за період з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 26486 грн. 98 коп.

Посилання відповідача в поданих до суду заявах на ту обставину, що від послуг з теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 він відмовився, не заслуговує на увагу.

Згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та п. 3.1 Договору про надання послуг теплопостачання від 23 червня 2003 року, визначено, що плата за надані послуги за вищевказаною адресою справляється відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання: з централізованого постачання гарячої води (підігріву води) - з розрахунку на одного мешканця; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.м. опалювальної площі за місяць протягом періоду надання послуги.

Відповідно до п. 29 Правил та п.п. 7.1.5 Договору споживач має право на несплату вартості послуг за гаряче водопостачання, у період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї, у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Отже, належним доказом опломбування запірних вентилів у квартирі мають бути акти підприємства, що здійснює водопостачання.

Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні, що квартира АДРЕСА_1 не відключена від централізованого опалення та гарячого водопостачання.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобовязаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 01 листопада 2015 року по 01 серпня 2018 року.

Розмір 3 % річних за вказаний період складає 1035,45 грн., а сума інфляційних втрат 3585,29 грн.

Тому з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 26486 грн. 98 коп., 3585 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 1035 грн. 45 коп. трьох відсотки річних, а всього 31107 грн. 72 коп.

При вирішенні справи суд також виходить з того, що подана до суду позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» позовна заява відповідає вимогам, що зазначені в ст. 175 ЦПК України, підписана представником позивача, повноваження якого підтверджені.

Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (місцезнаходження 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, код 03338030) до ОСОБА_1 (зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_3, за період з 01 вересня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 26486 грн. 98 коп., 3585 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 1035 грн. 45 коп. трьох відсотки річних, а всього 31107 грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати зі плати судового збору в розмірі 1762 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2018 року.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

17.10.2018