Номер провадження 2-о/760/180/18
Справа №760/5856/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року Солом»янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі спільною заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя.

Заяву мотивують наступним.

30.04.2015 р. заявники зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу заявники мають малолітню дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як зазначають заявники, на даний час вони проживають окремо, спільного побуту не ведуть, шлюб для них став формальністю. У зв'язку з тим, що у них є малолітня дитина, якій не виповнилось 1 року, розірвання шлюбу неможливо.

Зазначають, що між ними відсутній майновий спір, а всі питання щодо місця проживання спільної дитини, участі заявника, який проживає окремо у вихованні дитини, між заявниками урегульовано, відповідно до договору між батьками щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини від 28.02.2018 р., що засвідчений нотаріально.

Вважають, що наявні всі умови для встановлення режиму окремого проживання у судовому порядку, з метою уникнення в подальшому майнових спорів.

З огляду на викладене, заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даною заявою, відповідно до вимог якої просять встановити режим окремого проживання подружжя строком на 1 (один) рік, а саме до 16.02.2019 р.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подану заяву за викладених в ній обставин та просив задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала подану заяву за викладених в ній обставин та просила задовольнити.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 р. між заявниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 885, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1.

Від шлюбу заявники мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22 серпня 2017 р.

Як встановлено в судовому засіданні заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2018 р. проживають окремо, спільного побуту не ведуть.

Крім того, між заявниками урегульовано питання щодо місця проживання спільної дитини, участі заявника, який проживає окремо у вихованні дитини, що підтверджується договором між батьками щодо місця проживання, участі у вихованні та утриманні дитини від 28 лютого 2018 р., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куц В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 369.

Відповідно до зазначеного договору, заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди, що дитина буде проживати з матір'ю, ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, умовами договору визначено сплату аліментів батьком у твердій грошовій сумі, що становить 4000 грн. щомісячно.

Як стверджують заявники, у них склались обставини, які унеможливлюють їх спільне проживання, а тому вони проживають окремо, між ними відсутній майновий спір.

Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, становлені законом.

Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Відповідно до ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження наведений у ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Як роз'яснює п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст ст. 119 СК України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, підстав для відмови в задоволенні заяви в судовому засіданні не встановлено, а тому вимоги заявників про встановлення режиму окремого проживання подружжя підлягають задоволенню.

Разом з тим, заявники просили встановити режим окремого проживання подружжя строком на 1 (один) рік, а саме до 16.02.2019 р.

Відповідно до ч. 2ст. 119 СК України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви.

Керуючись п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 56, 119, 120 СК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 260, 261, 293, 294, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання подружжя - задовольнити частково.

Встановити режим окремого проживання для подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шлюб між якими зареєстрований 30.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом»янського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис № 885.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: С.І. Кушнір