ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Суми

Справа №583/2591/18

Номер провадження 22-ц/788/1649/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2018 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Сидоренко Р.В. у м.Охтирка,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У липні 2018 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, звернулася до суду із заявою про забезпечення позову щодо встановлення факту, що має юридичне значення, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2018 року вказану заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення її заяви, з підстав порушення судом норм процесуального права.

Вказує на те, що суд поверхового з'ясувавши обставини справи, не звернув увагу на те, що судовий збір за подання заяви про забезпечення позову був сплачений, що підтверджується відповідною копією квитанції, наданою заявницею.

Колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Зі змісту заяви про забезпечення позову представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 слідує, що вона готує позов про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно, та просить забезпечити його шляхом заборони Охтирській районній державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії щодо оформлення права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 у спадковій справі № 17/2018, відкритій після смерті ОСОБА_3, до вирішення позовних вимог по суті.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом із цим частиною 5 ст. 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі.

Утім заявницею, усупереч вищевказаним вимогам закону, до заяви про забезпечення позову не було надано відповідних документів, які б підтверджували сплату нею судового збору.

Копії квитанцій про сплату представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 судового збору на загальну суму 2 114 грн 40 коп., які містяться в матеріалах справи (а. с. 17), також не є належним та допустимим доказом підтвердження сплати судового збору саме за подання заяви про забезпечення позову, оскільки три копії квитанцій містять інформацію про сплату судового збору за подання позову, а у іншій копії квитанції у графі «Призначення» зазначається лише про те, що сплачено судовий збір без конкретного призначення.

При цьому колегія суддів ураховує, що у заяві про забезпечення позову заявниця вказувала, що нею буде заявлено три позовні вимоги, мінімальний розмір за оплату яких становить 2 111 грн 40 коп., тобто по 704 грн 80 коп. за кожну, що фактично і було нею сплачено.

Таким чином, за недоведеності сплати заявницею судового збору за подання заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано повернув її останній, постановивши з цього приводу відповідну ухвалу.

Тому оскаржена ухвала суду відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що нею за подання заяви про забезпечення позову було сплачено 704 грн 80 коп. спростовуються самими копіями квитанцій, які не містять такої суми із зазначеним нею призначенням.

Поряд із цим, ОСОБА_1 не позбавлена можливості повторно звернутися із завою про забезпечення позову в передбаченому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 липня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик