АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2254/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1843/18Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В.

при секретарі: Радько О.М.

за участі відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк"Приват-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариства Комерційний банк «Приват- Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначало, що 30 липня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 4 500 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений вище кредитний договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку. Позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, в звязку з чим станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором №б/н у розмірі 13 284 грн 34 коп., з яких: заборгованість за кредитом сладає 3 677 грн 55 коп., заборгованість за відсотками 7 299 грн 32 коп., пеня та комісія у розмірі 1 198 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 608 грн. 78 коп. яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 13 284 грн. 34 коп. за кредитним договором №б/н від 30 липня 2007 року, з яких: 3677 грн 55 коп. заборгованість за кредитом; 7 299 грн 32 коп., заборгованість за відсотками; пеня та комісія у розмірі 1 198 грн. 69 коп.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штраф (процентна складова) у розмірі 608 грн.78 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_3 - відхилена, рішення суду першої інстанції - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2018 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначаючи про сплив строку позовної давності, відповідач та його представник просили скасувати оскаржуване ними рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват-Банк» - відмовити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що банком пропущено строк позовної давності звернення до нього, як боржника, з вимогою. Банком у порушення положень закону нараховані штраф та пеня, які є одним видом цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до умов укладеного з позивачем договору №б/н від 30 липня 2007 року ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначений вище кредитний договір складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та тарифами банку.

Також, встановлено, що відповідачем 30 липня 2007 року отримано картку №140247 - «Кредитка «Універсальна», «30 днів пільгового періоду» та відповідно до поданої відповідачем ОСОБА_6 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг /а.с. 9/.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вказувало на те, що ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, унаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 284 грн. 34 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 3 677 грн 55 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 7 299 грн. 32 коп., пеня та комісія у розмірі 1 198 грн. 69 коп., штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 608 грн. 78 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, кредитні кошти не повернув, унаслідок чого з нього на користь банку підлягає стягненню заборгованість за цим договором, розмір якої визначено відповідно до положень закону та умов договору. Банком строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, пропущено не було, оскільки у пункті 1.1.7.31. Умов та правил надання банківських послуг сторони погодили збільшення строку позовної давності до 50 років.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває клієнту Картрахунки, видає клієнту Картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в Пам'ятці клієнта. Датою укладення договору є дата відкриття рахунка, указаного в розділі "Відмітки банку" заяви.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок наведений в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За нормами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач до ухвалення судового рішення заявив про застосування строку позовної давності /а. с. 36-37, 47/.

В той же час, суд першої інстанції, в порушення вищевказаних положень закону погодився з доводами банку щодо застосування п'ятидесятирічного строку позовної давності, залишивши поза увагою той факт, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли саме Умови у редакції, що передбачає збільшення позовної давності, оскільки зазначені вище Умови позичальником не підписані.

Аналогічний висновок викладений в правових позиціях Верховного Суду України в постановах: від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, від 1 липня 2015 року у справі№6-757цс15, та від 4 листопада 2015 року у справі №6-1926цс15.

Окрім того, помилковим є висновок суду щодо стягнення з позивача на користь банку пені та штрафів за спірним кредитним договором.

Так, виходячи зі змісту ст. 549 ЦК України, за нормами якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Зазначений висновок наведений у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003 цс 15.

До того ж, слід зауважити, що згідно ст.266 ЦК України зі спливом позовної давнос-ті до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як зазначено вище, строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем виписки про рух коштів за кредитним договором №б/н від 30 липня 2007 року, укладеним банком з ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_2 за кредитною карткою №140247 21 серпня 2007 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 500 грн., що зокрема узгоджується з умовами укладеного сторонами кредитного договору.

Видача готівки за вказаною кредитною карткою здійснювалась у період з 07.07.2008 до 09.08.2008 року наступним чином: 07.07.2008 року у сумі 1000 грн., 12.07.2008 року у сумі 400 грн., 09.08.2008 року у сумі 20 грн.; 01.08.2008 року мало місце придбання товару на загальну суму 35 грн. 87 коп., всього, з урахуванням комісії, на загальну суму 1 498 грн. 47 коп., тобто в межах встановленого умовами договору ліміту, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались, жодного платежу в рахунок погашення заборгованості на підтвердження факту визнання боргових зобовязань перед позивачем він не вчиняв /а.с. 93зворот 94/.

Погашення боргів за кредитним договором за даною карткою здійснювалось банком автоматично, шляхом збільшення загальної кредитної заборгованості, внаслідок чого 06.06. 2013 року за рахунок заборгованості банком було збільшено кредитний ліміт до 4 500 грн. та продовжено списання відсотків за користування кредитним лімітом, відсотків за простро-чений кредит, штрафів за прострочку за кредитом фактично до 29.02.2016 року /а.с. 9497/.

З позовом до суду банк звернувся лише в березні 2016 року, тобто за межами визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності /а.с. 3-21/.

Наявна в матеріалах справи довідка представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про отри-мання відповідачем банківських карток, термін дії останньої з яких за №304165 встановлено, за інформацією банку, до останнього дня липня 2017 року, не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не має повної інформації щодо предмета доказування, а саме: призначення цієї картки, підстав та дати її видачі /а.с. 130/.

Зняття банком протягом зазначеного періоду грошових коштів з банківської пенсій-ної картки відповідача на погашення кредитної заборованості, а також автоматичне списання поточних боргів шляхом збільшення загальної суми кредитного боргу, не свідчить про виз-нання відповідачем боргових зобовязань, а отже не перериває строку позовної давності.

Таким чином, оскільки Банком не надано належних доказів, які б вказували на переривання строку позовної давності, чи підтверджували факт існування між сторонами договору про збільшення позовної давності, та за відсутності клопотання про поновлення строку позовної давності, позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ Приватбанку задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності, про застосування якої відповідачем заявлено у суді першої інстанції до ухвалення у справі судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника адвоката ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 березня 2017 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1 Судді: /підписи/ ОСОБА_7 ОСОБА_8

З оригіналом згідно:

Суддя: Бондаревська С.М.