Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 368/162/17-ц

провадження № 61-1251св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Гуля В. В., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила поділити спільне майно подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2013 року між нею та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, який рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року розірвано. За час подружнього життя за спільні кошти сторонами набуте майно, зокрема: автомобіль марки «Geely EMGRAND 7 RV», 2014 року випуску, вартістю 120 681 грн, та автомобіль марки «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, вартістю 143 000 грн.

Для придбання автомобіля марки «ГАЗ-330202-288» ОСОБА_5 17 серпня 2011 року отримано кредит у публічному акціонерному товаристві «БанкПрофесійного фінансування» у розмірі 92 950 грн. Загальний розмір погашення основної суми кредиту у період шлюбу, а саме з 18 серпня 2013 року по 31 серпня 2015 року, становить 92 679 грн 96 коп., тобто кожним з подружжя сплачено по 46 339 грн 98 коп.

Оскільки автомобіль після розірвання шлюбу перебував у користуванні відповідача, просила стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 46 339 грн 98 коп., що становить 1/2 частину суми, сплаченої за автомобіль марки «ГАЗ-330202-288»; 94 805 грн - грошову компенсацію вартості належної їй 1/2 частини автомобіля марки «Geely EMGRAND 7RV», виходячи з його ринкової вартості; судові витрати, пов'язані з проведенням судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 4 530 грн; витрати на правову допомогу у розмірі 8 850 грн; судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 1 444 грн 99 коп.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, в сумі 72 200 грн 93 коп. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що придбання відповідачем спірного автомобіля «ГАЗ-330202-288» і перехід права власності на нього відбулися до виникнення сімейних відносин з позивачем, кредитний договір був укладений відповідачем для власних потреб, а не в інтересах сім'ї. Всі виплати на його погашення здійснені ним особисто.

Відчуження автомобіля марки «Geely EMGRAND 7» проведено ОСОБА_5 без згоди позивача, кошти від продажу використані ним на свій розсуд, тому ОСОБА_4 має право на отримання ? частини цих коштів.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 46 339 грн 98 коп. в якості компенсації 1/2 частини грошових коштів, сплачених за автомобіль марки «ГАЗ-330202-288», 2011 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 94 805 грн в рахунок компенсації 1/2 частини вартості автомобіля «Geely EMGRAND 7», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що грошові кошти, які отримані ОСОБА_5 для придбання автомобіля «ГАЗ-330202-288», сторонами повернуто банку у період шлюбу. Компенсація за 1/2 частину автомобіля «Geely EMGRAND 7» слід визначати з урахуванням звіту про ринкову вартість цього автомобіля, яка складає 94 805 грн.

У грудні 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що на придбання автомобіля марки «ГАЗ-330202-288» відповідачем отримано кредит для власних потреб, а не в інтересах сім'ї, тому такий автомобіль не є спільним сумісним майном подружжя.

Автомобіль марки «Geely EMGRAND 7» придбаний за кошти та на прохання його сестри, про що свідчить відповідне доручення, тому вказаний транспортний засіб також не є спільним сумісним майном подружжя. На момент вирішення судом спору даний автомобіль відчужено за договором купівлі-продажу іншій особі. Врахування судом вартості автомобіля, яка визначена звітом про експертну грошову оцінку транспортного засобу, є безпідставним, оскільки поділу підлягає не автомобіль, а кошти від його реалізації.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

У березні 2018 року ОСОБА_5 подав доповнення до касаційної скарги, у яких просив її задовольнити.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року по 10 лютого 2017 року.

17 серпня 2011 року ОСОБА_5 придбав автомобіль марки «ГАЗ - 320202-288», 2011 року випуску, вартість якого складала 143 000 грн. Відповідачем проведено оплату в сумі 50 050 грн, інша сума погашалася за рахунок коштів, отриманих у кредит від публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» за договором від 31 серпня 2011 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором у період шлюбу, починаючи з 18 серпня 2013 року по 31 серпня 2015 року банку було повернуто 92 679,96 грн.

Станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором від 31 серпня 2011 року погашена.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 19 червня 2017 року, ринкова вартість автомобіля марки «Geely EMGRAND 7» станом на 14 лютого 2017 року складає 189 610 грн.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про стягнення на користь позивача 1/2 частини сплачених кредитних коштів за автомобіль «ГАЗ-330202-288», які внесені у період шлюбу. ОСОБА_5 не довів, що такі кошти є його особистими. Компенсація за 1/2 частину автомобіля «Geely EMGRAND 7», з урахуванням звіту про ринкову вартість цього автомобіля станом на дату розгляду справи, складає 94 805 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що поділу підлягають кошти, отримані від реалізації автомобіля «Geely EMGRAND 7», а не компенсація виходячи з його ринкової вартості, визначеної звітом про експертну грошову оцінку транспортного засобу, колегія суддів відхиляє.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Обєднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018сво18.

ОСОБА_5 зазначено, що продаж спірного автомобіля вчинено без згоди ОСОБА_4, а тому правильним є висновок про визначення вартості автомобіля на підставі звіту про експертну грошову оцінку транспортного засобу.

Інші доводи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат