Справа № 127/4302/18
Провадження № 2/127/720/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі: Гончаруку І.О.,

за участі: позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1

та його представника - ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом

позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3

та його представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором найму та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення нанесених збитків за користування житлом та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором найму. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.02.2017 року між сторонами укладено договір найму житлового приміщення житлової кімнати площею 12,8 м. кв. за адресою: вул. Добролюбова, б. 43, м. Вінниця. При укладенні даного договору сторонами досягнуто всіх істотних умов договору, зокрема досягнуто згоди про те, що житлова кімната передається в найм (оренду) терміном до 20.01.2019 року, за що позивач повинен сплачувати плату за користування житлом у розмірі 1500, 00 грн. З серпня 2017 р. плата за найм житла становила 2000,00 грн. 10.09.2017 р. позивач в присутності ще одного квартиронаймача ОСОБА_5 передав відповідачу в якості передоплати за шістнадцять місяців (до 20.01.2019 року) оренди житлової квартири, 40 000 грн. 19.12.2017 р. відповідач повідомив, що з грудня орендна плата зростає ще на 300 грн. та вимагав доплати за грудень 2017 р. та за весь 2018 рік. Зважаючи, на очевидне зловживання відповідачем своїм правом, позивач надав згоду на виселення з орендованого житла та для цього відповідач мав повернути залишок коштів у сумі 32 500 грн., на що відповідач відмовив. У звязку із вищевикладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти в сумі 30 000 грн. та понесені судові витрати. 03.05.2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення нанесених збитків за користування житлом та моральної шкоди. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що між сторонами 22.02.2017 р. було укладено договір оренди (найму) житла, площею 12 м. кв., яка є його приватною власністю. Згідно п.1.1 та п.4.1 договору за надану в користування частину житлового приміщення наймач сплачує щомісячно 1300 грн. орендної плати, термін оренди складає 5 місяці, з 22.02.2017 р. по 22.08.2017 р. Термін дії договору закінчився 22.08.2017 р., тоді позивач за зустрічним позовом став вимагати від ОСОБА_1 звільнити житлове приміщення, але ОСОБА_1 надалі проживав у орендованому житловому приміщенні. ОСОБА_1 під час проживання в будинку наніс йому великих матеріальних і моральних збитків, а саме : використовував електроенергію понад ліміт, виніс усі книги з кімнати у підвал, внаслідок чого всі книги намокли, у кімнаті поцвіли стіни, обсипається штукатурка, кімната стала не придатною для проживання. Загальна сума нанесених збитків, на думку позивача за зустрічним позовом, становить 22 572 грн. Своєю агресивною поведінкою під час проживання у будинку ОСОБА_1 завдав моральної шкоди, внаслідок порушення прав, свобод і інтересів позивача за зустрічним позовом. Приниження честі і гідності, моральні страждання у звязку із порушенням його права власності, інших цивільних прав, порушення нормальних життєвих звязків завдало позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3Г моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. Ухвалою суду від 11.06.2018 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення нанесених збитків за користування житлом та моральної шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором найму. В судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 первісний позов підтримали, вимоги зустрічної позовної заяви не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги за первісним позовом не визнали, позовні вимоги зустрічного позову підтримали та просили задоволити з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним ОСОБА_3 пояснив суду, що 30 000 грн. у ОСОБА_1 не брав, а тому вважає дані вимоги не обґрунтованими. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що стала випадковим свідком, як ОСОБА_1 передав гроші ОСОБА_3 в розмірі 39 744 грн. Це була оплата за проживання, ніхто ніяких розписок при ній не складав. Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що проживає у ОСОБА_3 безоплатно вже 10 років, ніяких грошей не бачив і не був присутній при передачі грошей. Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що ОСОБА_1 проживав по договору, а коли договір закінчився, він проживав без договору, чув від ОСОБА_1, що він сплатив ОСОБА_3 30 000 грн., а потім ОСОБА_1 казав 40 000 грн. Чи насправді ці гроші передавались свідку не відомо. Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що знімає у ОСОБА_3 житло, з приводу передачі грошей їй нічого не відомо. Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, шо був при виселенні ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 при виселенні написали один одному розписки, що не мають претензій один до одного. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у задоволені первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав підстав. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наданий до матеріалів справи договір оренди (найму) житла від 22.02.2017 р. не підписаний орендарем ОСОБА_1, а тільки зазначено його прізвище та ініціали, номер телефону. У графі «підпис» - підпис орендаря відсутній, а тому суд не може прийняти його до уваги (а. с. 72). Позивач ОСОБА_1В в судовому засіданні пояснив, що письмового договору оренди житлового приміщення не укладав, між сторонами було укладено усний договір. За умовами ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У відповідності до умов ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст. 811 ЦК України передбачена, що договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання. Згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 216 ЦК України разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак, суд звертає увагу, що позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не ставиться питання про визнання договору недійсним чи про розірвання договору оренди (найму) житла. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджував факт передачі ОСОБА_11 коштів у сумі 40 000 грн., а покази свідка не можуть бути єдиною підставою для встановлення даного факту Отже, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про стягнення із ОСОБА_11 грошових коштів у сумі 30 000 грн. є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: вул. Добролюбова, б. 43, м. Вінниця, що підтверджується технічним паспортом, інвентарний номер 16170 від 15.02.2005 р. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 (з відповідними змінами та доповненнями), містяться роз'яснення про те, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення майнової та моральної шкоди, позивач за зустрічним позовом відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 під час проживання у його будинку, використовував електроенергію понад встановлений ліміт, без його відома. Зламав модем - роутер для підключення до мережі інтернет, виніс із кімнати у підвал книги, швейну машину, де дані речі зазнали пошкодження. Через те, що ОСОБА_1 в холодну пору відкривав вікно та двері у кімнаті поцвіли стіни, обсипається штукатурка. Завдану матеріальну шкоду позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 оцінює у 22 572 грн., проте жодних доказів на підтвердження зазначених обставин та завдання такої шкоди саме ОСОБА_1 суду не надано. Надані розрахунки оплати за електроенергію, газопостачання та воду суд до уваги не приймає, оскільки вони є неналежними доказами та не містять жодних доказів завдання шкоди щодо використання електроенергії понад ліміт саме ОСОБА_1 Окрім того, походження та зміст даних розрахунків встановити неможливо. Що стосується позовної вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з відповідними змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода, відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. В позовній заяві позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначає, що своєю агресивною поведінкою ОСОБА_1 завдав йому моральних страждань. Приниження честі і гідності, моральні страждання у порушенні його права власності, порушення інших цивільних прав, завдало йому моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Однак, слід зазначити, що позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення його прав, приниження честі та гідності, агресивної поведінки відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 На підставі аналізу наведених вище правових норм, та враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення грошових коштів не підлягають задоволенню, оскільки жодних доказів, які б підтверджували передачу даних коштів відповідачу за первісним позовом суду не надано. Також, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність пред'явлених позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди, оскільки суду не надано та судом не встановлено доказів щодо: наявності безпосереднього причинного зв'язку між будь-якими діями відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та завданою майновою та моральною шкодою, наявності неправомірних дій ОСОБА_1, наявності вини вказаної особи. Позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди не підялагає задоволенню, оскільки належним чином не обґрунтована та суду не надано жодного доказу на підтвердження завдання матеріальної шкоди саме відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, зважаючи на принцип змагальності та відсутність належних і переконливих доказів на підтвердження зазначених обставин, у задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за сторонами. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15,16, 23, 203,215, 216,218, 810, 811, 815, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 90,141, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором найму відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення нанесених збитків за користування житлом та моральної шкоди відмовити.

Судові витрати, повязані із сплатою судового збору за зустрічним позовом, залишити за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Повний текст рішення суду складено 07.09.2018 року.

Суддя: