ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 року

м.Суми

Справа №585/3608/17

Номер провадження 22-ц/788/1304/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2018 року у складі судді Машини І.М., ухвалене у м. Ромни, повний текст якого складений 14 травня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 січня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 500249847, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18229,92 грн.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено Договір факторингу, згідно з яким до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, укладеного з ТОВ «Дата Майнінг Груп», набуло права вимоги до відповідача коштів за кредитним договором № 500249847, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредиту, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку із чим станом на 10 жовтня 2016 року у неї виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 25256 грн. 07 коп., з яких: 12667 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2078 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками, 5610 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії, 4900 грн. 00 коп. - штраф.

Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів.

У зв'язку з цим, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2018 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року в сумі 25256 грн. 07 коп., з яких: 12667 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7688 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками та комісії; 4900 грн. 00 коп. - штраф.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати у розмірі 1600 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

При цьому вказує, що вона не укладала кредитного договору з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», про укладання договорів факторингу між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» та в подальшому між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вона не знала, повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не отримувала, тому вважає позивача неналежним. Крім того, не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Звертає увагу на те, що вона понесла подвійну відповідальність за прострочення виконання зобов'язань за договором: з неї стягнуто і штраф, і пеню. Вважає, що суд першої інстанції мав обов'язково встановити строк дії банківської картки, чого він не зробив. Суд першої інстанції також не врахував, що позивач не надав належних доказів отримання нею кредитних коштів у ПАТ «Альфа-Банк», копії наданих позивачем документів на підтвердження його вимог не завірені у встановленому порядку, тому не є допустимими доказами у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вказує, що рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2018 року є законним, обґрунтованим, ухваленим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У запереченні на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у застосуванні строку позовної давності та посилається на доводи, які є аналогічними з тими, що викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України так інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 01 січня 2017 року: 1600 х 100= 160000 грн.), є підстави для визнання цієї справи малозначною і тому її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 січня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500249847, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18229 грн. 92 коп., з процентною ставкою за користування кредитом 17 % річних, строком до 15 січня 2015 року (а.с. 130).

Відповідно до п. 2.8. Кредитного договору, комісійна винагорода банку за кожен місяць користування становить 330 грн. по дату остаточного повернення кредиту. Пунктом 5 даного Договору передбачена сплата штрафів за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним, та/або комісій (а.с. 130).

На підставі укладеного договору сторони узгодили графік щомісячних платежів (а.с. 131).

ПАТ «Альфа-Банк» виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надав відповідачу кредит у розмірі 18229 грн. 92 коп., що підтверджується випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 у ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 153-158).

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Дата Майнінг Груп» право вимоги повернення заборгованості, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року (а.с. 14-15) .

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до договору. До ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права, які належали ТОВ «Дата Майнінг Груп» за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами основних договорів (а.с. 109 - 114).

Згідно з Додатком № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року, боржником по якому є ОСОБА_1 (а.с. 116-117).

19 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» надіслало ОСОБА_1 повідомлення № -1, в якому вказало, що право вимоги заборгованості за кредитним договором до неї відступлене ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», та повідомило реквізити для перерахування суми боргу (а.с. 12).

24 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надіслало ОСОБА_1 повідомлення № 001467671-1 про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 500249847 від 04 січня 2012 року, яка станом на 10 жовтня 2016 року становила 25256 грн. 07коп. (а.с. 13).

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 10 жовтня 2016 року заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором складає 25256 грн. 07 коп., з яких: 12667 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2078 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками, 5610 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 4900 грн. 00 коп. - штраф (а.с. 134).

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 грошових зобов'язань за кредитним договором порушені законні права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача 25256 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статті 526, частини 1 статті 530 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Судом правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 січня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500249847, згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 18229 грн. 92 коп. Договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами - 17 % річних на строк до 15 січня 2015 року, визначений розмір та порядок нарахування комісійних виплат. Крім іншого, передбачена відповідальність позичальника у випадку прострочення повернення кредитних коштів (а.с. 130).

Умови кредитного договору відповідачем не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до умов укладеного договору відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовані виписками по особовим рахункам відповідача у ПАТ «Альфа-Банк», з яких убачається, що 05 січня 2012 року за кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року на банківський рахунок ОСОБА_1 зараховані та отримані нею 18229 грн. 92 коп. (а.с. 153 - 158).

ОСОБА_1 належним чином свої зобов'язання за договором не виконувала, у зв'язку з чим виникла заборгованість з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії за послуги банку. За прострочення повернення коштів за кредитним договором позичальнику був нарахований штраф.

Згідно з розрахунком позивача, станом на 10 жовтня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 25256 грн.07коп., з яких: 12667 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2078 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками, 5610 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією; 4900 грн. 00 коп. - штраф (а.с. 134).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1077, 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі договорів факторингу, укладених 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» та 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року (а.с. 116-117).

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що вона не мала договірних відносин з позивачем, не знала про укладені договори факторингу та не була залучена до їх укладення, а тому вимоги до неї, заявлені в позові неналежним позивачем, на обсяг її зобов'язання за укладеним кредитним договором не впливають, оскільки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до відповідача у порядку, встановленому ЦК України.

Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Крім того, за змістом правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є належним позивачем і відповідач не має жодних зобов'язань перед ним, належними допустимими доказами не підтверджені і спростовуються матеріалами справи, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

В частині вимог відповідача щодо застосування наслідків пропуску ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» строку позовної давності варто зазначити наступне.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Оскільки укладений з відповідачем кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, визначені графіком платежів, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитора вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту, щомісячними платежами, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 47-49).

Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 05 березня 2013 року відповідач припинила вносити кошти згідно з графіком платежів, чим порушила свої зобов'язання за договором. Проте, вже після дати остаточного повернення кредиту продовжила сплачувала кошти на погашення кредиту, а саме: 28 квітня 2015 року - 300 грн., 14 липня 2015 року -300 грн. та 25 серпня 2015 року - 300 грн. (а.с. 134), що свідчить про визнання нею свого боргу та перериває перебіг строку позовної давності.

Встановивши зазначені факти, апеляційний суд дійшов висновку про переривання ОСОБА_1 перебігу строку позовної давності, а тому, звернувшись до суду з позовом 27 вересня 2017 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не пропустило загального строку позовної давності щодо вимог про повернення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією, оскільки його перебіг почався заново з 26 серпня 2015 року.

Пунктом 5 кредитного договору № 500249847 від 04 січня 2012 року визначено, що позичальник зобов'язується за повне або часткове прострочення повернення Кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом 1 цього договору та/або інших платежів за Договором, сплатити Банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19999, 99 грн. - 150 грн. за перший прострочений платіж, та 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж (а.с. 130).

Тобто, нарахування штрафу передбачено за прострочення щомісячних платежів в межах терміну повернення кредиту, встановленого договором. Графіком платежів визначено розмір щомісячних платежів, які підлягали внесенню позичальником на погашення кредиту по 05 січня 2015 року (останній платіж) включно.

Згідно з пунктом 5 кредитного договору, всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором визначені сторонами у Розділі 2 цього Договору.

На вимогу суду першої інстанції позивач надав для дослідження оригінал кредитного договору № 500249847 від 04 січня 2012 року, який складається з одного розділу (а.с. 130).

Розділ 2, до якого відсилає п.5 кредитного договору, суду не наданий, в матеріалах справи відсутній, тобто інших умов про порядок нарахування штрафу сторони не підписували.

Але, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що вже після дати остаточного повернення кредиту (15 січня 2015 року), коли сплата щомісячних платежів укладеним кредитним договором не передбачена, починаючи з вересня 2015 року по жовтень 2016 року відповідачу нараховувалися штрафи по 350 грн. щомісячно, при цьому за жовтень 2016 року штраф у зазначеному розмірі нарахований двічі: 05 жовтня 2016 року та 10 жовтня 2016 року.

Як було зазначено, позивач не надав суду належних допустимих доказів того, що сторони кредитного договору № 500249847 від 04 січня 2012 року узгодили в установленому порядку право кредитора нараховувати штраф після дати остаточного повернення кредиту та визначили порядок його нарахування. Крім того, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

З огляду на зазначене, законні підстави для стягнення з ОСОБА_1 штрафу, нарахованого після закінчення строку кредитування, відсутні.

В частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме: за тілом кредиту у розмірі 12667 грн. 89 коп.; заборгованості за відсотками - 2078 грн. 18 коп., заборгованість за комісією - 5610 грн. 00 коп. рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 20356 грн. 07 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України, для скасування оскарженого рішення в частині стягнення штрафу. В іншій оскарженій частині рішення залишити без змін.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім того, суд вирішує питання розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (ч. ч. 1, 6 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК).

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» штрафу у розмірі 4900 (чотири тисячі дев'ятсот) грн. скасувати, а в частині стягнення судового збору - змінити.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в частині стягнення штрафу у розмірі 4900 (чотири тисячі дев'ятсот) грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, ) судові витрати, пов'язані з розглядом справи в суді першої інстанції, у розмірі 1289 грн. 60 коп.

Абзац другий резолютивної частини рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 травня 2018 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, ) заборгованість за Кредитним договором № 500249847 від 04 січня 2012 року в розмірі 20356 (двадцять тисяч триста п'ятдесят шість) грн. 07 коп., з яких 12667 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 2078 грн. 18 коп. - заборгованість за відсотками, 5610 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати, пов'язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 465 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко

С.С. Ткачук