Справа № 343/1863/17
Провадження № 22-ц/4808/58/18
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представників ТзОВ «Галицька торгова компанія»:

Титиша В.Т. і Чеха М.В.;

представників ОСОБА_5 - ОСОБА_6 та

ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, за апеляційною скаргою представника ТзОВ «Галицька торгова компанія» на рішення Долинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Андрусівим І.М. 06 липня 2018 року, повний текст якого складено 09 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» було пред'явлено до ОСОБА_5 позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої нею під час виконання трудових обов'язків. Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_5, перебуваючи у трудових відносинах із позивачем з 23.10.2013 року на посаді продавця продовольчих товарів у магазині №14 в с.Лолин Долинського району, разом з іншим працівником магазину ОСОБА_8 допустили нестачу товарно-матеріальних цінностей у розмірі 50 649,23 грн, яка була виявлена інвентаризаційною комісією товариства на підставі наказу №14/В від 01.03.2017 року. При цьому, зазначав представник позивача, відповідач визнала результати проведеної інвентаризації, однак погашати заборгованість в добровільному порядку відмовляється. Посилаючись на те, що нестача була допущена обома працівниками, з якими було укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, позивач просив стягнути із ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 25 324,61 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 06 липня 2018 року в задоволенні позову ТзОВ «Галицька торгова компанія» відмовлено. Цим же рішенням постановлено стягнути з ТзОВ «Галицька торгова компанія» на користь ОСОБА_5 2 200 грн судових витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ТзОВ «Галицька торгова компанія» подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не було дотримано вимог щодо проведення інвентаризації, оскільки позивач в процесі інвентаризації використовував відповідні первинні документи та за результатами інвентаризації склав усі документи, які повинні були бути складені. Більш того, зазначає представник апелянта, суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції послався на «Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» від 11.08.1994 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що фактичний перелік товару, який мав бути в магазині до початку інвентаризації встановити неможливо, оскільки за даними бухгалтерського обліку підприємство формує його вартісний еквівалент. Поза увагою суду першої інстанції було залишено й те, що при кодуванні РРО (реєстраторів розрахункових операцій) у значної групи товарів найменування мають загальний вид і не мають додаткової частини назви, яка б робила найменування унікальним у сукупності інших запропонованих товарів. Крім того, вказує представник ТзОВ «Галицька торгова компанія», судом не було прийнято до уваги, що згідно із посадовою інструкцією за справність касового апарату, відпуск і кодування товару повною мірою, зберігання, готування товару до інвентаризації та продажу є виключно продавець. Посилаючись на те, що між сторонами було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення ОСОБА_5 цілості майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання, та доведено допущення нестачі товарно-матеріальних цінностей, представник позивача просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В надісланому на адресу апеляційного суду відзиві, ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечує, зазначивши, що ані договору про повну матеріальну відповідальність, ані договору про колективну матеріальну відповідальність між нею та позивачем укладено не було. Також відповідач вказала, що позивачем не надано належних та достовірних доказів щодо розміру заподіяної нею шкоди, а інвентаризація проведена із значними порушеннями чинного законодавства. Зокрема, позивачем не визначено залишків на дату проведення інвентаризації, не надано переліку товарно-матеріальних цінностей та товару, що обліковувались за матеріально-відповідальними особами. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_5 просить в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представники ТзОВ «Галицька торгова компанія» апеляційну скаргу з вищезазначених мотивів підтримали, вказавши крім того, що вважають договір про колективну матеріальну відповідальність з продавцем ОСОБА_5 укладеним, хоч дійсно підписано його було керівником ТзОВ «Галицька торгова компанія» після подачі цього позову до суду. На їх думку, позов про стягнення матеріальної шкоди з відповідачки доведено об'єктивними документальними доказами. Крім того, вказали, що половину суму виявленої нестачі товару добровільно сплачено іншим продавцем. Вважаючи оскаржене рішення незаконним і необґрунтованим, просять його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову ТзОВ «Галицька торгова компанія»

Представники ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечили. Вказали, зокрема на те, що договір про колективну матеріальну відповідальність з ОСОБА_5 не можна вважати укладеним, оскільки його не було своєчасно підписано іншою стороною. Зазначили й те, що текст проекту угоди, наданий суду позивачем, суперечить типовому договору, оскільки в такій угоді повинно бути передбачено прийняття на роботу іншого продавця за згодою того, з яким раніше було таку угоду укладено. Представники позивачки посилаютьсь й на те, що при проведенні інвентаризації було порушено встановлені законодавством правила. Рішення суду вважають законним, а тому просять залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Галицька торгова компанія», суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту наявності прямої дійсної шкоди, порушення відповідачем трудових обов'язків, а також ступеня вини у заподіянні шкоди. Крім того, суд прийшов до висновку, що інвентаризація, під час якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, була проведена із порушеннями, оскільки під час її проведення не було встановлено кількість та вартість товару в інвентаризаційному описі, які мають знаходитись в магазині відповідно до фінансових документів, не зазначено фактичної наявності товару та його ціна, а також тоді були відсутні акти про прийом-передачу товарно-матеріальних цінностей. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Правовідносини з приводу покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації регулюються главою 9 Кодексу законів про працю України. Зокрема, статтею 130 названого Кодексу встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» дано роз'яснення про те, що вирішуючи вимоги, які ґрунтуються на договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, суди мають виходити з того, що остання є повною матеріальною відповідальністю, яка регулюється ст. 135-2 КЗпП й іншими актами трудового законодавства, що її стосується. Умови колективної (бригадної) матеріальної відповідальності визначаються письмовим договором, укладеним між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади) на підставі Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання, а також коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Відповідності до п.5 ч.1 ст.134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність, коли шкода завдана недостачею.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 з 23.10.2013 року по 10.03.2017 року перебувала у трудових відносинах з позивачем ТзОВ «Галицька торгова компанія» на посаді продавця продовольчих товарів магазину №14 с. Лолин, що підтверджується копіями наказу про прийняття на роботу та трудової книжки (а.с.3, 83).

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.2014 року продавцями магазину №14 «Плай» с.Лолин ТзОВ «Галицька торгова компанія» ОСОБА_10 і ОСОБА_5 було підписано проект договору про колективну матеріальну відповідальність. 01.04.2016 року його підписано ще одним працівником - ОСОБА_8 (а.с.4). Керівником ТзОВ "Галицька торгова компанія" ОСОБА_11 цей проект договору про колективну матеріальну відповідальність було підписано з прикладенням печатки торгової фірми тільки після проведення інвентаризації та подачі цього позову до суду. Зазначений факт у засіданні апеляційного суду ствердили представники ТзОВ "Галицька торгова компанія". Отже, є підстави вважати, що договір про колективну матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку з ОСОБА_5 02.01.2014 року не було укладено.

Згідно наказу директора ТзОВ «Галицька торгова компанія» №14/В від 01.03.2017 року була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів станом на 02.03.2017 року (а.с.6). За результатами зазначеної вище інвентаризації інвентаризаційною комісією була виявлена нестача в сумі 50 649,23 грн, яку вирішили віднести на матеріально-відповідальних осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в рівних частинах, що підтверджується протоколом засідання інвентаризаційної комісії ТзОВ «Галицька торгова компанія» (а.с. 7). Однак, ОСОБА_5 із висновками інвентаризаційної комісії не погодилась, відмовившись від підписання протоколу.

Із роз'яснень, викладених в ч. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», вбачається, що суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Апеляційний суд зауважує, що об'єктивних і безсумнівних доказів, які б свідчили про наявність вини ОСОБА_5 у допущенні нестачі, позивачем подано не було. При цьому, слід зазначити також те, що позивачем не представлено суду й розрахунок розміру заподіяної ОСОБА_5 шкоди та власне акт інвентаризації, яку до того ж проведено не у відповідності із «Положенням про інвентаризацію активів та зобов'язань», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879.

Зазначеним «Положенням» (пункт 5 розділу 11 «організація та основні правила проведення інвентаризації»), як і діючою до його затвердження «Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» від 11.08.1994 року, яка втратила чинність на підставі згаданого Наказу Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року, і на яку помилково послався місцевий суд, передбачено, що до початку перевірки фактичної наявності активів: 1/ перевіряється справність усіх ваговимірювальних приладів; 2/ завершується обробка всіх документів щодо руху активів та формуються останні на момент інвентаризації реєстри прибуткових і видаткових документів або звіти про рух активів; 3/визначаються залишки на дату інвентаризації; 4) активи групуються, розсортовуються та розкладаються за назвами, сортами, розмірами у порядку, зручному для підрахунку.

Названих вимог інвентаризаційна комісія ТзОВ «Галицька торгова компанія» при проведенні інвентаризації товару в магазині №14 с.Лолин не дотрималась, про що свідчить та обставина, що звіт про залишки та обіг товарів у цьому магазині представник торгової фірми надавав тільки в засіданні апеляційного суду. До проведення інвентаризації його не було складено, що визнано представниками позивача.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому, оскільки договір про колективну матеріальну відповідальність у встановленому законом порядку з ОСОБА_5 не було укладено, і позивачем не додано належних та допустимих доказів вини ОСОБА_5 в утворенні нестачі та дійсного розміру нестачі товарів в магазині, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТзОВ «Галицька торгова компанія».

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду в даній справі постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає. Однак, помилкове посилання в рішенні на «Інструкцію по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків» від 11.08.1994 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року, слід виключити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 06 липня 2018 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк