ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/88/18 Головуючий суддя І інстанції Шарко О.П.
Провадження № 22-ц/818/372/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: В порядку ЦПК України
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Яцина В.Б,

суддів -Бурлака І.В., Кіся П.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 травня 2018 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньої, заінтересована особа-Департамент реєстрації Харківської міської ради,

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, заінтересована особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради.

Позовна заява мотивована тим, що 20 січня 2017 року її син ОСОБА_2 звернувся до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області з метою встановити місцезнаходження його батька ОСОБА_3, з яким з вона проживала однією сім'єю з 1993 року у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 пішов з дому в 2000 році та до цього часу не повертався, жодних відомостей про себе не надавав, про місце свого перебування не повідомляв.

В жовтні 2003 року ОСОБА_3 здійснив приватизацію квартири АДРЕСА_2, а 24 січня 2007 року уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Вони з сином оспорювали договір в судовому порядку, але в судові засідання ОСОБА_3 не з'являвся. Ніяких відомостей про ОСОБА_3 ані вона, ані її син не мають.

Послалася на те, що Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області здійснено розшукові дії: проведено перевірки за всіма обліками та невпізнаними трупами та серед невпізнаних осіб, що перебувають у лікарських установах, однак даних про місцезнаходження чи про смерть ОСОБА_3 не встановлено. Таким чином, більше 10 років їй нічого не відомо про місце перебування ОСОБА_3

Визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім необхідно їй для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1

На підставі викладеного просить визнати ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 безвісно відсутнім.

Представник заінтересованої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з'явився.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 11 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Вказала, що висновки суду не відповідають викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Висновки суду про те, що заявниця обрала не законний порядок захисту свого права, - не відповідають дійсним обставинам справи, належним чином не вмотивовані, не відповідають вимогам п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України про зобов'язання суду зазначити докази, які ним відхилені, у даному випадку - висновок Немишлянським ВП ГУ НП в Харківській області, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, та мотиви їх відхилення, а також - суперечать положенням п. 55 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно до якого при реєстрації майна, що перебуває у спільній власності, необхідна письмова згода всіх його співвласників, якої вона не може отримати внаслідок безвісної відсутності ОСОБА_3

Суд помилково послався на відсутність передбачених у ст. 43 ЦК України підстав для задоволення заяви, оскільки результатами перевірки Немишлянського відділу поліції ГУ Національної поліції у Харківської області від 18.02.2017 року та показаннями свідків підтверджується доводи її заяви.

Вказала, що ОСОБА_3 на момент зникнення ніде не працював, інших родичів не має, за ним не зареєстровано інше майно їй не відомо про його місце перебування. При цьому ст. 43 ЦК України не передбачає обов'язку заявника здійснювати заходи для встановлення місцезнаходження особи, а передбачає лише одну правову підставу для визнання особи безвісно відсутньою - відсутність відомостей про місце перебування особи у місці її постійного проживання.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» № 185 (6940) було повідомлено про початок роботи Харківського апеляційного суду, внаслідок чого Апеляційний суд Харківської області припинив здійснювати правосуддя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ЦПК України справа після ліквідації Апеляційного суду Харківської області надійшла на розгляд до Харківського апеляційного суду.

Згідно до ст. 33 ЦПК України протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2018 року було визначено нову колегію судів: суддя-доповідач - Яцина В.Б., судді - Бурлака І.В., Кісь П.В.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи заяву без задоволення суд першої інстанції виходив з того, щозаявник не довела передбачені у законі підстави для визнання особи безвісно відсутньою. Крім того, для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 передбачено інший спосіб захисту інтересів заявника, аніж визнання особи безвісно відсутньою.

Колегія суддів в цілому погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, згідно до ст. 43 ЦК України:

1. Фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

2. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

3. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Таким чином, згідно до змісту вказаної норми права для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови. Серед основних умов - відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи. Другою умовою є відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року. Третя умова - неможливість установлення місця перебування фізичної особи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

У ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Судовим розглядом встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 1993 року перебувала у фактично шлюбних відносинах з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від яких у них народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 10 травня 1995 року, свідоцтво про встановлення батьківства від 10 травня 1995 року)

20.01.2017 року син заявника ОСОБА_2 звертався до Немишлянського відділу ГУНП в Харківській області з заявою про встановлення мешкання його батька ОСОБА_3, який у 2000 році пішов з дому до іншої родини та не бажає спілкуватися.

За результатами перевірки звернення, Немишлянським відділом ГУНП в Харківській області, надано висновок, відповідно до якого за фактом заяви ОСОБА_2 проведено ряд розшукових дій: проведено перевірки за всіма обліками та невпізнаними трупами та серед невпізнаних осіб, що перебувають у лікарських установах, однак, даних про місцезнаходження чи про смерть ОСОБА_3 не встановлено. Під час перевірки по факту звернення ОСОБА_2 встановлено, що будь-яких фактичних даних, які б свідчили про смерть ОСОБА_3 не виявлено.

Але, як вбачається із висновку ст. о/у ВКП Немишлянського відділу ГУНП України в Харківській області від 18 лютого 2017 року - 20.01.2017 року до Немишлянського відділу ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_2, про встановлення місця мешкання його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, який у 2000 році пішов з дому до іншої родини та не бажає спілкуватися (а.с. 8).

Таким чином, у даному випадку заявнику відома причинам відсутності і вірогідне місце мешкання ОСОБА_3, і тому його у даному випадку не можна вважати безвісті відсутнім, він не бажає спілкуватися з заявником та своїм сином, оскільки пішов з дому до іншої родини.

Крім того, відповідно до довідки начальника дільниці № 52 КП «Жилкомсервіс» від 29.09.2017 року не зазначено про місце реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_3 за адресою у АДРЕСА_4, тобто заявник не вказала місце постійного проживання ОСОБА_3, в якому він був протягом року відсутній понад вказаний у ст. 43 ЦК України річний строк.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, для заявника є доступний правовий механізм для з'ясування місця перебування ОСОБА_3, передбачений Кримінальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність», на підставі якого вона не позбавлена права звернутися до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Статтею 23 Закону України « Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до ст.6 Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявник не надав суду достатніх належних доказів для визнання особи безвісно відсутньою, зокрема, доказів підтвердження звернення: до відділення поліції з приводу розшуку чоловіка/батька; до органів реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрації шлюбу чи розірвання шлюбу, смерті, зміни прізвища; до органів соціального захисту населення щодо одержання пенсії, соціальних виплат; до органів реєстрації речових прав на і т.п.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, за недоведеності необхідних відповідно до вказаної норми ст. 43 ЦК України підстав для задоволення заяви, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позову, цей висновок доводами скарги не спростовується.

Залишаючи позов без задоволення судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам про те, що у даному випадку не доведені передбачені у ст. 43 ЦК України підстави для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки у задоволенні скарги відмовлено, відсутні передбачені у ст. 141 ЦПК України підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 жовтня 2018 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.