Справа № 266/4856/18
Провадженя№ 2/266/1029/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2018 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Федотової В.М.,
за участі секретаря судового засідання Шишханової К.Р.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
В серпні 2018р . позивачка звернулась до суду із позовом , до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем. В день звільнення їй було видано трудову книжку, але не виплачено заборгованість із заробітної плати за період з 16 березня 2017р. по 27 квітня 2017р. у розмірі 15 147гривень 86 копійок. Також, не була виплачена грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 30 днів, згідно наказу про звільнення, що складає 7638гривень, матеріальна допомога систематичного характеру у сумі 188гривень07копійок. Вважає такі дії відповідача незаконними та просила стягнути з відповідача - ПАТ «Українська залізниця» на її користь нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати за період з 16 березня 2017р. по 27квітня 2017р. у розмірі 15 147гривень 86копійок ; нараховану, але не виплачену грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 30 календарних днів у розмірі 7 638 гривень; суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 83 371гривня 89копійок .
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дійсно позивачка продовжила трудові відносини на посаді бухгалтера 2 категорії виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 01.09.2016р. (наказ №1/ос від 31.08.2016) по 27.04.2017року( наказ №26/ос від 27.04.2017) . Майно підприємств, установ залізничного транспортну загального користування, їх структурних підрозділів розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включаються до переліків і зведених актів інвентаризації майна. У зв'язку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидію гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року у зв'язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території нарахування заробітної плати не відбувалося. У звязку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих обєктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих у м. Донецьк, у відповідача з 20.03.2017р. відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної,договірної, податкової, архівної та іншої) до компютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018року , щодо унеможливлення виконання обовязків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільнені) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у ому числі і до трудових книжок працівників, оригіналів наказів. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин не переробної сили) є 20 березня 2017року. Відповідач не мав обєктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професіональних обовязків та виконати свої зобовязання за трудовим договором. Нарахування заробітної плати є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Оскільки встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, то перевірити дані факти не є можливим. Вважає, що при нарахуванні середнього заробітку за час затримки необхідно наявність вини підприємства , що передбачають вимоги ст..117 та ч.6 ст.235 КЗпП України. Вважає, що відсутня вина відповідача у нездійснені виплат на користь позивача оскільки це є наслідком злочинної дії третіх осіб, що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової падати України №126/21-10.2 від 16 січня 2018року. Аналогічні доводи були приведені по нарахуванню компенсації за невикористану відпустку. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.
Представник відповідача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву.
Суд перевіривши матеріали справи доказами, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Ст. 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 серпня 2018 року відкрито провадження по справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження .
Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
ОСОБА_1 з 22.03.1982 р. перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Донецька залізниця», а з 01 вересня 2016 року працювала на посаді бухгалтера 2 категорії виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 27.04.2017року наказом №26/ос від 27.04.2017 була звільнена на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.08-12). Дані підтверджені трудовою книжкою позивачки.
Відповідно до Закону України № 4442-1У від 23.02.2012 року, Постанови КМУ від 25.06.2014 року № 200 ДП «Донецька залізниця» було реорганізоване шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».
Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки розрахунку при звільненні його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, при цьому визначальним є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку .
Підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти : порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.
Оскільки відповідач не виплатив позивачці вчасно суми, що належать їй у зв'язку із звільненням, згідно ст. 117 КЗпП України відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Позивачка просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період:
за березень 2017 року - 6 972гривні 09 копійок ;
квітень 2017 року 8 175гривень 77 копійок,
в тому числі не виплачена грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки, а саме за 30 днів 7 638гривень ,матеріальна допомога систематичного характеру 188гривень 07 копійок, а всього загальний розмір заборгованості по заробітній платі становить - 22 973гривні 93копійки .
При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати згідно табелів обліку використання робочого часу, особовий рахунок та розрахунки заробітної плати, надані позивачем.
Так, позивачу було нарахована, заробітна плата у період:
- з 16 березня 2017р. у розмірі 6 972гривні 09 копійок( а.с.14),
- квітень 2017року -8175гривень 77 копійок(а.с.15)
Як вбачається з уточнених позовних вимог, не виплаченою є сума 15 147гривень 86 копійок.
Встановлено, що з 01 вересня 2016 року позивачка працювала на посаді бухгалтера 2 категорії виробничого підрозділу «Донецьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Як вбачається з заперечень на позов ПАТ «Українська залізниця» підтвердити виплату позивачці заробітної плати березень-квітень 2017 року відповідач не має можливості .
Вказана сума заборгованості на момент звільнення позивачці не сплачена, а тому заборгованість у розмірі 15 147гривень 86 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.
Крім того, відповідно до ст.ст.74, 79 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
Згідно ст..24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.
Кількість невикористаних днів відпустки позивача, за які надається компенсація, складає 30 днів. Згідно розрахунку оплати відпусток, компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки складає 7 638 гривень .
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі несплати власником або уповноваженим ним органом належних звільненому працівнику сум у встановлені строки, зазначені в 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр, підприємство, установа, організація повинні сплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку або на момент розгляду справи в суді.
Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме по день винесення судового рішення по справі, слід зазначити, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 .
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Враховуючи те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження або спростування викладених у позовній заяві відомостей, суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 83 371гривня 89 копійок.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачкою не надано доказів на підтвердження суми матеріальної допомоги систематичного характеру у розмірі 188гривень 07 копійок , тому суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Таким чином, суд повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за березень-квітень 2017 року в розмірі 15 147гривень 86 копійок; компенсація за 30 днів невикористаної щорічної відпустки у сумі 7 638гривень ; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 83 371гривня 89 копійок , а всього 106 157гривень 75 копійок . В задоволені інших вимог суд відмовляє оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/21-10.2 , оскільки даний документ не є підтвердженням форс-мажорної обставини згідно вимог ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» . Згідно ч.1 ст.14-1 вказаного Закону - Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати.
Враховуючи, що позовні вимоги частково задоволені судом з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 061гривня 58 копійок .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) нараховану, але не виплачену заборгованість із заробітної плати в сумі 15 147гривень 86 копійок (п'ятнадцять тисяч сто сорок сім ) грн. 86 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки, а саме за тридцять календарних днів у розмірі 7 638гривень (сім тисяч шістсот тридцять вісім ) грн.00коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 83 371гривень 89 копійок (вісімдесят три тисячі триста сімдесят одна) грн. 89 коп.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір в доход держави у розмірі 1 061гривня 58копійок (одна тисяча чотириста сімнадцять гривень ) грн. 82 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду .

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018року.

Суддя: Федотова В. М.