РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7923/18

пр. № 2/759/5034/18

11 жовтня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Васюри Я.В.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (03148, АДРЕСА_1) до ОСОБА_5 (03148, АДРЕСА_1) про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні приватною власністю, а саме квартирою № 5, що знаходиться в будинку № 6Д по вул. Якуба Колоса в м. Києві шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником вищевкзаної квартири, що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 22.06.1991 р. у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів ГТУЮ у м. Києві було укладено шлюб, актовий запис№ 2197. 06.06.2017р. Святошинським районним судом м. Києва шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу позивач та відповідач фактично є чужими людьми, які проживають в одній квартирі. ОСОБА_4 неодноразово зверталась до відповідача, щоб він виселився та знявся з реєстрації з квартири, однак він відмовляється, оскільки в нього не має іншого житла та вважає що дана квартира є спільним майном. Однак це твердження спростовується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке підтверджує, що дана квартира є особистою приватною власністю позивача. Відповідач не працює, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки. За нараховані комунальні послуги відповідач не сплачує вже більше семи років. Всі витрати пов'язані із утриманням квартири позивач несе особисто, достатніх грошових коштів на оплату комунальних послуг за двох зареєстрованих осіб в неї немає. Позивач зверталась до ДМС Святошинського району щодо зняття з реєстрації відповідача, однак позивачу було повідомлено, що відповідача можливо виселити тільки за рішенням суду. Також ОСОБА_4 має намір відчужити квартиру, однак факт реєстрації відповідача чинить перешкоди для відчуження квартири третім особам. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити, зазначив що відповідач не є власником спірної квартири та просить виселити його, оскільки відповідач є колишнім чоловіком позивача та порушує її право володіння, користування та розпорядження майном.

Представник позивача заперечувала проти позовних вимог, надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 22.06.1991р. по 06.06.2017р., який було розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва 06.06.2017р. Весь зазначений період, починаючи з моменту укладення шлюбу з 1991 р. подружжя проживало у АДРЕСА_1 разом із спадкодавцем - батьком позивача ОСОБА_6 Місце реєстрації ОСОБА_5 було зареєстровано за вищевказаною адресою з 24.06.2003р. Вселення відповідача у квартиру відбулось за згоди її власника на час вселення, а також і за згоди позивача. Вказує, що припинення сімейних відносин з власником будинку (кваритири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. ОСОБА_4 . під наркологічним наглядом не перебуває, регулярно надає позивачу кошти на сплату комунальних послуг та квартирної плати . За період спільного проживання, між сторонами було узгоджено, що фактичне внесення грошових коштів на рахунки надавачів комунальних послуг здійснює позивач. Відповідно до Характеристики ЖБК «Алмаз-2» скарг відносно відповідача на адресу адміністрації не надходило та характеризується за місцем проживання як ввічлива, не конфліктна особа, що бере участь у житті будинку, всіляко сприяючи облаштування прибудинкової території, місць загального користування у будинку. Факт фактичного безперервного проживання відповідача у квартирі понад 26 років не заперечується позивачем, а іншого житла ОСОБА_5 не має. Твердження позивача щодо звернення до відповідача з вимогою про виселення, не відповідає дійсності, оскільки жодних вимог про звільнення займаної площі не надходило.

Суд, вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2017р. ОСОБА_4 отримала у спадщину трикімнатну квартиру АДРЕСА_1/а.с.10/.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2017р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - розірвано/а.с.11/.

В Житловому кодексі України вказано, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Будь-яке виселення людини, якщо вона добровільно не бажає звільнити житлове приміщення, допускається виключно на підставах передбачених законом та має відбуватися тільки в судовому порядку.

Право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім'ї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сім'ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, безумовне виселення таких осіб, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи є неправомірним та не відповідає природі спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності домовленості між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосову ються правила, встановлені ст. 162 ЖК, яка визначає порядок внесення плати за користування житлом та за комунальні послуги. Якщо шлюб між особою, яка є власником майна, і особою, яка має щодо нього сервітут, було розірвано, то право користування майном (сервітут) зберігається у повному обсязі. Однак якщо в первісному вигляді (при наявності шлюбу) користування чужим майном здійснювалося одним з подружжя безоплатно, то після розірвання шлюбу, той з подружжя, хто є власником майна, може вимагати зміни відносин і внесення певної плати за користуванням належним йому майном.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 156, ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до довідки № 400606 від 02.07.2018р. Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» ОСОБА_5 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває/а.с.35/.

Відповідно до довідки директора ТОВ «Асистент Груп» від 17.09.2018р. ОСОБА_5 працює в ТОВ «Асистент Груп» форма працевлаштування основна з 08.08.2018р. Наказ № 25-К від 07.08.2018р. на посаді вантажника з посадовим окладом 3 900,00 грн/а.с.56/.

Як вбачається із наданих характеристик директора ЖБК «Алмаз-2» та директора ТОВ «Асистент Груп» відповідач зарекомендував себе позитивно, доброзичливо, врівноважений, добросовісний/а.с.44,55/.

За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1/а.с.58/

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження того, що відповідач руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням або систематично порушує правила співжиття.

Та обставина, що позивач є власником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, сама по собі не може бути підставою для виселення та зняття з реєстрації відповідача, який там правомірно проживає. Більше того, не є підставою для виселення членів сім'ї власника будинку, квартири, в тому числі й колишніх, і факт переходу власності на будинок до іншої особи, оскільки їхнє право врегульоване житловим законодавством, за яким згідно до ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виселення ОСОБА_5, оскільки припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування займаним приміщенням, яке він отримав за життя з позивачем та її згодою, та згодою батька позивача.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 9, 64, 116, 156, 162 ЖК України, ст.405,406 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 (03148, АДРЕСА_1) до ОСОБА_5 (03148, АДРЕСА_1) про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко