Ухвала

Іменем України

06 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 363/2619/17

провадження № 61-43140ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що заявником не зазначено обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2018 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права.

Заявник зазначає, що його представником є адвокат Зайченко К. С., що діє на підставі договору та ордеру, однак копію оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції отримано на поштовому відділенні після пред'явлення паспорту Зайченко К. С. як фізичною особою, у якої відсутні повноваження на представництво його інтересів в судах чи інших установах.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

За змістом статті 354 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення ухваленеВишгородським районним судом Київської області 22 березня 2018 року, а повний текст його складений 30 березня 2018 року. Апеляційну скаргу направлено засобами поштового зв'язку лише 25 червня 2018 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 354 ЦПК України. ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак вказані причини пропуску цього строку визнані неповажними, узв'язку з чим ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано строк для усунення вказаних у ній недоліків.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_4 подав до суду апеляційної інстанції клопотання, у якому поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження повторно обґрунтовував тим, що копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції він отримав 01 червня 2018 року і подав апеляційну скаргу в межах 30-денного строку, у зв'язку з чим має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Також заявник зазначав, що не уповноважував адвоката Зайченко К. С. подавати апеляційну скаргу та не отримував від неї повного тексту судового рішення. Стверджував, що саме він, ОСОБА_4, є стороною у справі, тому право на апеляційне оскарження надається саме йому, а не його представникові.

За правилами частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що представник ОСОБА_4, - адвокат Зайченко К. С., представляла його інтереси під час розгляду справи в суді першої інстанції та була присутня в судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Із договору про надання правової допомоги від 28 квітня 2016 року № СЛС 2032/3.5/2213/16/24а, укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом Зайченко К.С., вбачається, що предметом договору є, зокрема, представництво інтересів замовника в суді (пункт 1.1. Договору), договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (пункт 6.1. Договору). Обмеження повноважень представника у договорі не вказані.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Зайченко К. С. 14 травня 2018 року отримала копію рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 березня 2018 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Частиною сьомою статті 272 ЦПК України визначено, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що посилання ОСОБА_4 щодо необхідності відрахунку строку на апеляційне оскарження з дати вручення саме йому копії оскаржуваного судового рішення є необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Оскільки ОСОБА_4 не виконано вимоги ухвали Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху, не зазначено обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а вказані ним обставини для поновлення цього строку є неповажними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик