Справа № 137/1180/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області, третя особа Третя Вінницька державна нотаріальна контора, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 16.04.2004 р. померла її баба ОСОБА_3. Після її смерті відрилась спадщина на належне їй майно. За час свого життя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено заповіт згідно якого все своє майно остання заповіла своєму синові ОСОБА_4. 29.03.2013 р. ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Заповіту за життя він не склав. Позивач вказує, що являється єдиним спадкоємцем за законом до майна померлого ОСОБА_4.
У встановлені строки позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняти спадщини після смерті померлого батька в результаті чого 02.09.2013 р. було заведено спадкову справу № 421/2013, та позивач просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.
Під час збирання документів необхідних для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, їй стало відомо про те, що її батько ОСОБА_4 спадщину заповітом після смерті матері ОСОБА_3 не оформив, та свідоцтва про право на спадщину не отримав. Так після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно до якого входить право на земельну частку (пай) розміром 1.31 в умовних кадастрових гектарах.
Позивач вказує, що її батько не заявив про відмову від спадщини, вважається таким що прийняв її, але свідоцтва про право на спадщину за заповітом не отримав, оскільки у зв'язку зі смертю не подав відповідної заяви, тому позивач просить встановити факт прийняття померлим 29.03.2013 р. ОСОБА_4 спадщини, яка залишилась після смерті 16.04.2004 р. його матері ОСОБА_3 та визнати в порядку спадкування за законом, за ОСОБА_1 право не земельну частку (пай).
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявилась, хоча про місце та час судового засідання повідомлялась заздалегідь та належним чином (а.с. 87-88).
Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_5 (котрий уповноважений представляти інтереси позивача на підставі довіреності від 08.12.2017 р. (а.с. 98), до судового засідання також не зявився, надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести без його участі (а.с. 97).
Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області до судового засідання також не зявився, натомість надав на адресу суду заяву, відповідно до якої відповідач позов визнає та просить розгляд справи проводити у відсутність представника сільської ради (а.с. 86).
Представник третьої особи Третьої Вінницької державної нотаріальної контори до судового засідання не зявився надіславши на адресу суду клопотання, згідно якого просять розгляд справи провести у відсутність представника нотаріальної контори (а.с. 55).
Як зазначено у ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи та надані в ній позивачем докази на обґрунтування заявлених вимог суд приходить до наступних висновків.
Так, заповітом, посвідченим 24.12.1987 р. , ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження згідно якого, все майно, де б воно не було із чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4 (а.с. 10).
Відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ВН № 0522858, виданим 13.03.2000 р. ОСОБА_6 жительці с. Малинівка Літинського району Вінницької області, належить право на земельну частку, пай, у землі яка перебуває у колективній власності КСП «Малинівське» розміром 1,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (а.с. 24).
Свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР № 599465, виданим 26.07.1959 р., Балинською сільською радою Літинського району Вінницької області, актовий запис № 4, підтверджується родинні відносини Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як між матірю та сином (а.с. 9).
Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 238292, виданим 16.04.2004 р. виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області, ОСОБА_3 померла 16.04.2004 р., актовий запис № 17 (а.с. 6).
Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області за № 672 від 25.05.2004 р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за свій рахунок похоронив матір ОСОБА_3, яка померла 16.04.2004 р., актовий запис № 17 від 16.04.2004 р. (а.с. 20).
Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області за № 252 від 27.03.2014 р., ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, являється спадкоємцем будинку і користувачем електроенергії в будинку, який розташований за адресою вул. Набережна, 35, с. Вишенька Літинського району Вінницької області, після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер 29.03.2013 р. В даному будинку тимчасово ніхто не проживає (а.с. 17).
Згідно довідки ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області за № 253 від 27.03.2014 р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 29.03.2013 р. постійно проживав без реєстрації в с. Вишенька, вул. Набережна, 35, Літинського району Вінницької області з 1999 року і до дня смерті (а.с. 19).
Відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області за № 254 від 27.03.2014 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка померла 16.04.2004 р., з дня свого народження, і до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою. вул. Набережна, 35, с. Вишенька Літинського району Вінницької області (а.с. 18).
Своєю заявою до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Вінницької області від 08.05.2013р. позивач повідомляє, що приймає спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4. Одночасно цією заяво позивач повідомляє, що окрім неї інших спадкоємців та пережилої дружини немає (а.с. 70).
Своїм листом за № 611/02-16 від 14.05.2017 р. нотаріус Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Вінницької області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 21).
Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, (котрі є жителями вул. Набережна, с. Вишенька Літинського району Вінницької області, сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_4) ОСОБА_4 з 1997 р. почав проживати за вищевказаною адресою. Зазначили, що після смерті матері ОСОБА_6, ОСОБА_4 продовжував проживати за вказаною адресою, користуватися житловим будинком, надвірними спорудами та земельною ділянкою до кінця свого життя (а.с. 92-97).
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», № 24-753/0/4-13, від 16.05.2013 р., щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.
Згідно ч.1 та ч.3 ст. 89 ЦПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином беручи до уваги, покази свідків та матеріали цивільної справи, в сукупності дозволяють стверджувати, що батько позивача ОСОБА_4 спільно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3, відтак заява ОСОБА_1 в частині встановлення факту прийняття спадщини, шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягає до задоволення.
Відповідно до абз. 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року), рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Державний акт (сертифікат) на земельну ділянку спадкодавцем за життя не виготовлений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельну ділянку.
Згідно п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).
Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).
Оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя не отримала державного акту на земельну ділянку, хоча вона і передана останній у приватну власність, то і позивач в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця вправі порушувати питання про успадкування цієї земельної ділянки з послідуючим проведенням землевпорядних робіт, необхідних для приватизації земельної ділянки та отриманням свідоцтва про право власності на землю.
Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що ОСОБА_3 , яка померла 16.04.2004 р. та була матірю ОСОБА_4, належало право на земельну частку (пай), розміром 1,31 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області, а позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом має намір успадкувати майно померлого батька, проте успадкувати майно не має можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай). Тому з метою захисту майнових прав позивача, за останньою слід визнати право на земельну частку (пай), розміром 1,31 га., право на яку належало ОСОБА_3, яка померла 16.04.2004 р. та майно після смерті якої успадкував її син ОСОБА_4 шляхом спільного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті.
Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82,258-265, 268,293,294 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, беручи до уваги правові положення викладені у Постанові Верховного Суду України, "Про судову практику у справах про спадкування", № 7 від 30.05.2008 р., Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31 березня 1995 року, листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., суд,
Позов задовольнити.
Встановити факт прийняття спадщини шляхом постійного проживання ОСОБА_4 по вул. Набережній, 35 в с. Вишенька Літинського району Вінницької області на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_3, яка померла 16.04.2004 р.
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 1,31 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 29.03.2013 року, право на яку належало ОСОБА_3, яка померла 16.04.2004 р., на підставі сертифікату серії ВН № 0522858 котрий виданий на підставі рішення Літинської районної державної адміністрації Вінницької області за № 245 від 30.09.1997 р.
Стягнути з ОСОБА_2 сільської ради Літинського району Вінницької області (Код КОАТУУ 052248600, вул. Залізнякова, с.Малинівка Літинського району Вінницької області) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6(ІПН НОМЕР_1,) 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.