П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року м. Київ

Справа № 22-672 Головуючий у1-й інстанції - Матійчук Г.О.

Унікальний №757/4566/18-ц Доповідач - Пікуль А.А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 7 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2018 року ОСОБА_4 пред'явила в суд позов до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача щомісяця, починаючи з 1 листопада 2016 року до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрирічного віку, у залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що неповнолітній син сторін проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, для забезпечення належного розвитку дитини син відвідує платні заняття, займається з репетиторами. Водночас, дитина за станом свого здоров'я потребує постійного лікування. Батько не надає допомоги на дитину з 2016 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 7 травня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судові витрати по сплаті судового збору у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. віднесені судом за рахунок відповідача.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм процесуального права при вирішенні питання прийняття позовної заяви, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити (а.с.44-45).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, ОСОБА_4, заперечувала проти її задоволення та вказала, що саме подання апеляційної скарги із бездоказовими аргументами є прямим свідченням ухилення відповідача від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню сина, а тому просила апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с.84-86).

За правилами ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 7 травня 2018 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

Сторони, шлюб яких розірваний, є батьками неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батько дитини - відповідач, є працевлаштованим, інших дітей на утриманні не має.

За встановлених обставин, виходячи з того, що відповідач фізично здоровий та має можливість сплачувати аліменти, інших неповнолітніх дітей чи інших утриманців на утриманні не має, а запропонований позивачем розмір аліментів є необхідним для забезпечення відповідного рівня життя дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення розміру аліментів у розмірі 1/3 частини доходів батька щомісячно.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів з дати звернення до суду і до повноліття сина відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_4 позову про стягнення аліментів з дати звернення до суду і до повноліття сина, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с.37-38).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела, яку суму коштів вона витрачає щомісячно на утримання сина, хоча обов'язок батьків утримувати дитину в рівних долях презюмуєтся, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Згідно з положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України &qu:1;Про охорону дитинства&q?і ;, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час розгляду справи, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

В ході розгляду даного спору судом відповідачем не наведено обставин, які в контексті ст.182 СК України свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Так, судом першої інстанції встановлено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_3 фізично здоровий, інших неповнолітніх дітей, чи інших утриманців на утриманні не має.

З наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що дитина страждає на ряд хронічних хвороб, у зв'язку з чим потребує постійного лікування та санаторно-курортного лікування. Крім того, дитина відвідує платні курси програмування, є успішною у навчанні (а.с.6-13).

Матір дитини - позивачка, має на утриманні також дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.22, 24, 28).

Ураховуючи всі вищенаведені обставини, які мають істотне значення, у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений районним судом розмір аліментів, ураховуючи також можливість утримання від матері, є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідає можливостям батька щодо здійснення утримання свого неповнолітнього сина.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач регулярно надсилає грошові кошти позивачу на утримання сина поштовими переказами, також не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано.

Апеляційний суд також відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що районний суд, в порушення вимог п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, не залишив позовну заяву без розгляду. По-перше, матеріалах справи відсутні відомості про те, що суд першої інстанції вживав заходів, передбачених указаною нормою процесуального закону. По-друге, відповідач не аргументує, яким чином це вплинуло на правильність висновків районного суду про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

Крім того, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України &q?ов;Про судовий збір&quч.; від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 7 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома