АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1374/18Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів :

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Вініченко Б.Б.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_5;

зацікавлена особа: начальник Уманського відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області;

особа яка подала апеляційну скаргу: Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області;

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року, постановлену в складі судді Коваля А.Б., у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та скасування арешту з виключенням відомостей є Єдиного реєстру боржників, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та скасування арешту з виключенням відомостей є Єдиного реєстру боржників.

Вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування та технічного паспорту. Наразі в нього виникла потреба в розпорядженні належною йому квартирою, однак своїм правом скористатися не має змоги через наявність накладеного арешту на дану квартиру.

Зазначає, що 01 листопада 2017 року він звернувся до Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з заявою про зняття арешту, однак 08 листопада 2017 року отримав письмову відповідь начальника Уманського МВ ДВС про те, що згідно книги обліку виконавчих проваджень державного виконавця за 2007 рік у відділі на виконанні перебував виконавчий документ виданий 14 жовтня 2005 року про стягнення з ОСОБА_5 штрафу у розмірі 170,00 грн.

18 квітня 2006 року з метою повного фактичного виконання вказаного виконавчого документа, постановою ВДВС Уманського МУЮ було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_5

23 червня 2007 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_5 штрафу у розмірі 170,00 грн., завершено в зв'язку з не розшуком боржника, а виконавчий документ повернуто згідно п. 5 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вважає таку відповідь необґрунтованою, а бездіяльність щодо не зняття арешту з належного йому майна незаконною, оскільки в порушення ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець не припинив чинність арешту, не вказав цього у постанові та не повідомив його належним чином, що призвело до порушення його права власності.

Просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовського О.О. щодо не скасування арешту квартири АДРЕСА_1 за заявою від 01 листопада 2017 року. Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 накладений постановою АА601180 від 18 квітня 2006 року ВДВС Уманського МУЮ та виключити відомості про ОСОБА_5 з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року скаргу ОСОБА_5 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність начальника Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовського О.О. щодо не скасування арешту квартири АДРЕСА_1 за заявою від 01 листопада 2017 року. Скасовано арешт квартири АДРЕСА_1 накладений постановою АА 601180 від 18 квітня 2006 року ВДВС Уманського МУЮ та виключено відомості про ОСОБА_5 з Єдиного реєстру боржників.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Уманський МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що вона є необ'єктивною, необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив її скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_5 відмовити.

Апелянт у своїй скарзі посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що 23 червня 2007 року всі виконавчі дії по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_5 штрафу у розмірі 170,00 грн., проводилися згідно Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року - п.5 ст. 40 із змінами, внесеними згідно ЗУ від 18 листопада 2003 року № 1255-ІV - повернення виконавчого документу стягувачеві. Також, судом не було взято до уваги, що на час надання відповіді ОСОБА_5 08 листопада 2017 року за підписом начальника Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області діяв ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ із змінами станом на 03 жовтня 2017 року. Зазначає, що судом не вказано в чому саме полягає бездіяльність, оскільки начальник Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Гудзовський О.О., здійснив всі дії в межах ЗУ «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року та взагалі ніякого відношення до завершення виконавчого провадження 23 червня 2007 року з примусового виконання виконавчого документа не мав.

Сторони не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 листопада 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з заявою про зняття арешту.

08 листопада 2017 року начальником Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області була надана відповідь на заяву ОСОБА_5 з якої вбачається, що згідно книги обліку виконавчих проваджень державного виконавця за 2007 рік у даному відділі на виконанні перебував виконавчий документ № 0000034 виданий 14 жовтня 2005 року УАТІ Черкаської області про стягнення з ОСОБА_5 штрафу у розмірі 170 грн.

18 квітня 2006 року з метою повного фактичного виконання вказаного виконавчого документа, постановою АА601180 ВДВС Уманського МУЮ було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 власником якої є ОСОБА_5

23 червня 2007 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу № 0000034 виданого 14 жовтня 2005 року УАТІ Черкаської області про стягнення з ОСОБА_5 штрафу у розмірі 170,00 грн., завершено в зв'язку з не розшуком боржника, а виконавчий документ повернуто згідно п. 5 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

В даному листі ОСОБА_5 були роз'яснені положення ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження (а.с.9).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції яка є чинною на даний час та відповідає редакції яка була чинною станом на час вчинення виконавчих дій, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець зобов»язавний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з матеріалів справи виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 штрафу в сумі 170 гривень було завершено, а виконавчий документ було повернуто на підставі п.5 статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження».

Із матеріалів справи, а саме з відповіді начальника Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_5 на його звернення вбачається, що постановою АА601180 ВДВС Уманського МУЮ було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5

Положеннями статей 50 та 55 Закону України «Про виконавче провадження», які діяли в період перебування на виконанні виконавчого листа про стягнення коштів з ОСОБА_5 передбачалося, що стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат та стягнення судового збору. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов»язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Приймаючи до уваги розмір суми, яка підлягала стягненню з боржника ОСОБА_5, державний виконавець наклав арешт на належну останньому квартиру АДРЕСА_1 без дотримання вимог вищевказаних статей Закону.

Крім того, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час звернення ОСОБА_5 до начальника Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банктуром і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи, що арешт на квартиру ОСОБА_5 був накладений без дотримання вимог статей 50 та 55 Закону України «Про виконавче провадження», на його звернення з питанням зняття арешту з квартири посадовою особою органу державної виконавчої служби, а саме начальником Уманського МВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області дане питання вирішено не було, колегія суддів вважає, що задовольняючи скаргу суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неправомірну бездіяльність посадової особи при розгляд заяви ОСОБА_5

Приходячи до такого висновку, колегія суддів також враховує, що з 2007 року виконавчий лист про стягнення штрафу в сумі 170 гривень з ОСОБА_5 на виконанні не перебуває, проведення виконавчих дій по даному виконавчому провадженню не поновлювалось, в ході виконання виконавчого листа ніяких дій направлених на реалізацію арештованого майна з метою стягнення суми не вчинялось.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що роз»яснення положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» викладені у відповіді на звернення ОСОБА_5 від 01 листопада 2017 року (а.с. 9) в повній мірі не відповідають положенням змісту самої статті, якою передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження з урахуванням вказаних в статті переліку виключень, у випадку повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв»язку з закінченням виконавчого провадження.

Однак за результатами розгляду звернення ОСОБА_5, положення вказаної статті посадовою особою враховані не були, а інформація викладена у відповіді на звернення останнього не відповідає положенням ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частина тексту даної статті відсутня, а тому носить зовсім інший зміст та не відповідає змісту самої статті.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що на час звернення ОСОБА_5 діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року зі змінами станом на 03 жовтня 2017 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд саме і посилається в ухвалі на дану статтю Закону, а зміст даної статті викладений в апеляційній скарзі також не відповідає змісту статті викладеному в Законі. Також є безпідставними твердження апелянта про те, що судом поставлено знак рівності між статтями 40 в редакції Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року та від 02 червня 2016 року взагалі є надуманими та спростовуються змістом оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі не дають підстав для її скасування, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 червня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність начальника Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та скасування арешту з виключенням відомостей є Єдиного реєстру боржників - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

Б.Б. Вініченко

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.