Справа № 712/1909/18
Провадження № 2/712/981/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2018 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі МОГИЛА І.С.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників сторін - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про збільшення частки в праві спільної часткової власності та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Право власності на вказану квартиру було набуто ОСОБА_9 та відповідачами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на підставі Свідоцтва на право власності на житло. 25 липня 2014 року ОСОБА_9 уклала з нею договір довічного утримання. Відповідач ОСОБА_8 набула право власності на 23/100 частини спірної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 листопада 2007 року. А 31 липня 2010 року в наслідок реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище зі «Смик» на «Лисюк».

В липні 1999 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виїхали зі спільної квартири та знялися з реєстраційного обліку і почали проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Надпільна), 71. Та з того часу не лише не проживали в спірній квартирі, а й не утримували її. Відповідач ОСОБА_8 з моменту набуття права власності на свою частину спірної квартири не проживала та не утримувала її. Виділена у користування кімната площею 10.4 кв.м. використовувалась для здавання в оренду в період 2007-2014 років. Відповідачі протягом тривалого часу не утримували та не забезпечували схоронність спірної квартири, не сплачували комунальні платежі. У спірній квартирі з 1998 року по сьогоднішній день постійно проживала та проживає ОСОБА_9, яка є людиною похилого віку та утримувала дану квартиру. З 27 липня 2014 року по 25 жовтня 2014 року позивачем за власні кошти було здійснено ремонтні роботи про приведенню спірної квартири до належного для проживання стану. 28 грудня 2014 року відповідачі почали її виселяти. Вказані дії відповідачів суперечать нормам чинного законодавства та порушують її права. З урахуванням здійснення позивачем поліпшення спільного майна, вважає, що має право на відповідне збільшення свої частки у праві спільної часткової власності.

У відзиві на позов відповідачі позов не визнали з тих підстав, що між ними та позивачем постійно виникають сварки з приводу того, що ОСОБА_1 перешкоджає користуватися квартирою та відмовляється надавати доступ до належної їм на праві спільної часткової власності квартири 115, по вул. Смілянській, 117, в м. Черкаси та постійно змінює замки на вхідних дверях в квартиру. Згоду позивачу на проведення ремонтних робіт в квартирі вони не надавали. Жодного рішення суду про стягнення з них заборгованості за комунальні послуги та існування заборгованості позивачем не додано. Будь-які поліпшення в квартирі позивачем які б давали останній відповідно до чинного законодавства збільшити її частку у праві спільної часткової власності зроблено не було. Просили у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29 березня 2018 року на 10-30 год. в порядку загального провадження.

24 квітня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 травня 2018 року.

15 травня 2018 року у справі оголошено перерву до 23.09.2018 року.

Під час підготовчого судового засідання задоволено клопотання позивача про допит в судовому засіданні свідків.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд збільшити частку у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та визнати право власності на частки у квартирі № 115, розташованої в будинку № 117 по вул. Смілянській в м. Черкаси за ОСОБА_1 на 78/200 часток; за ОСОБА_2, 29/200 часток; за ОСОБА_3, 29/200 часток; за ОСОБА_7 29/200 часток; за ОСОБА_8 35/200 часток. З урахуванням того, що відповідачі понад 18 років не утримують власного майна, не забезпечують його схоронність. Позивач за власні кошти здійснила поліпшення в спірній квартирі, про які свідчать акти виконаних робіт, які приєднані до матеріалів справи, понесла значні фінансові затрати, дані поліпшення є невідємними, а тому наявні правові підстави для збільшення її частки у майні.

Відповідачі та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснили , що згоди на здійснення ремонту квартири вони позивачу не надавали, остання після набуття права власності на 77/40 частини квартири за договором довічного утримання укладеного із своєю бабусею ОСОБА_9 постійно влаштовує сварки та суперечки, перешкоджає їм у користуванні власністю, що стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом, який наразі розглядається. Ніяких поліпшень, про які вказує позивач вона не робила, з метою покращення своїх умов проживання, а не ОСОБА_9 за якою має доглядати у відповідності з договором довічного утримання.

Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 77/400 квартири в АДРЕСА_2, на підставі договору довічного утримання від 25.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, ОСОБА_14, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року, обтяжувач ОСОБА_9.

Відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 належить на праві спільної часткової власності по 77/400 квартири в АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.1998 року виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за № 98430820 від 26.09.2017 року.

ОСОБА_8 належить на праві власності 23/100 частини квартири в АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, ОСОБА_15 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3225, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2008 року. У відповідності з часткою у майні їй виділено кімнату площею 10,4 кв. м. за згодою всіх співвласників та на неї відкритий особовий рахунок, що підтверджується довідкою КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР за № 7493 від 30.09.2014 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідачі як співвласники квартири не утримували та не забезпечували схоронність квартири 115 в м. Черкаси по вул. Смілянська, 117, а тому вона була змушена робити вартісні ремонтні роботи, нести тягар утримання майна. Загальна вартість ремонтних робіт склала 103973 грн.

Водночас вказує, що не дивлячись на понесені нею затрати на утримання майна, відповідачі почали виселяти її із квартири, а саме 28 грудня 2014 року викидали її речі та особисте майно з квартири, в подальшому всіляко її ображають, доводячи відсутність її права у квартирі. Ремонтні роботи в квартирі вона здійснювала зі згоди співвласників, які приймали участь у них.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідачі як співвласники квартири згоди на проведення ремонту в спірній квартирі , не надавали, оскільки вважають що не було необхідності його проводити, а всі роботи, які здійснила позивач, а саме придбала меблі на кухню, облаштувала душову кабіну у ванній кімнаті, здійснила виключно для задоволення власних потреб, оскільки постійно мешкає у квартирі.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 61-1108-св18 поняття «поставити до відома» та «отримати згоду» в розумінні статті 357 ЦК України не є тотожними.

Статтею 357 ЦК України, яка регулює визначення часток у праві спільної часткової власності, передбачено не повідомлення про проведення робіт, а згода всіх співвласників майна на таке поліпшення, що за своєю сутті є різними поняттями. У даному випадку згода співвласників має характер правочину, оскільки породжує у іншого співвласника право на збільшення частки у спільному майні.

Дана згода повинна відповідати формі правочину щодо нерухомого майна відповідно до глави 16 розділу IV ЦК України.

Проте, позивач доказів отримання згоди всіх співвласників майна , а саме квартири АДРЕСА_4 на його поліпшення в розумінні статті 375 ЦК України суду не надала.

Не знайшли свого підтвердження і посилання позивача, що така згода була надана відповідачами шляхом їх участі у проведенні ремонтних робіт.

Так, в судовому засіданні відповідачі повністю заперечили таку участь, а позивач жодних доказів на підтвердження даного факту суду не надала.

За змістом статті 367 ЦПК України співвласник наділений правом вимагати збільшення своєї частки за обов'язкової наявності таких чотирьох умов: 1) поліпшення спільного майна не можна відокремити від спільного об'єкта. При цьому мається на увазі не технічна неможливість відокремлення поліпшень від речі, а неможливість відокремлення їх без пошкодження або істотного знецінення речі. За правилами ч. 1 ст. 187 ЦК нерозривний зв'язок поліпшень з річчю має місце у тому випадку, коли відділення поліпшень має наслідком пошкодження або істотне знецінення безпосередньо основної речі, від якої були відокремлені поліпшення, а не самих поліпшень; 2) поліпшення зроблені за кошти цього співвласника, без залучення коштів інших співвласників. Якщо кошти, за рахунок яких були зроблені поліпшення, не належать співвласнику, поліпшення вважатимуться майном, набутим ним без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК); 3) поліпшення були зроблені за згодою всіх інших співвласників.

Зазначене позивачем не було дотримано.

Суд критично оцінює надані суду на підтвердження факту виконання ремонтних робіт договір без номеру від 30.07.204 року на установку металевої конструкції (а.с. 53), який укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 Даний договір укладено не позивачем, його умови не містять даних що металеві конструкції установлюються у спірній квартирі. В договорі підряду № 1349 -2 від 25.08.2014 року (а.с. 54) не міститься хто є замовником та які виконання яких робіт він передбачає, а акти виконаних робіт (а.с.55) не містить ні підписи виконавця, ні замовника. ОСОБА_10 на ремонт (а.с. 58), яка є додатком до договору від 08.09.2014 року не містить відомостей, що саме виконувалося за договором, не надано доказів про те, що дана фізична особа - підприємець існує і має право займатися даними видами роботи, на договорі відсутня печатка фізичної особи підприємця.

На підтвердження факту здійснення поліпшень, позивачем та її представником було заявлено клопотання про допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_13, ОСОБА_11 та ОСОБА_17, які пояснили, що позивач робила деякі ремонтні роботи в квартирі, за які домовлявся її батько ОСОБА_11, про те, що були свідками надання згоди на проведення таких робіт ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_2 ОСОБА_8 суду не повідомили.

Покази свідків щодо зробленого ремонту у кімнаті ОСОБА_10 різняться, а саме свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_13 зазначають, що там ремонт не робився, в той час як свідок ОСОБА_11 пояснив, що такий ремонт проводився.

Крім того, свідки у своїх поясненнях не вказали конкретний період проведення ремонтні роботи.

Стосовно посилань позивача як на ще одну із умов збільшення її частки у майні у звязку із тим, що вона повністю несе витрати по оплаті комунальних платежів за квартиру, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із квитанцій по оплаті комунальних платежів (а.с. 34-50) вони не містять даних щодо сплати їх саме позивачем ОСОБА_1 Більше того, відомості, які в них містяться свідчать про те, що послуги по вивезенню твердих побутових відходів та за опалення надаються особі, яка користується пільгами, як дитина війни, тобто ОСОБА_18.

Між співвласниками не встановлювався порядок користування спірною квартирою, окремі договори щодо користування кімнатами у квартирі, крім ОСОБА_8 не укладались.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.»

Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності. Слід мати на увазі, що договір між співвласниками про зміну часток у праві спільної часткової власності не вважається правовстановлювальним документом згідно Переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5. Тому учаснику, який за свої кошти здійснив поліпшення спільного нерухомого майна, для набуття права власності на це майно індивідуально слід ставити питання про виділ своєї частки, поділ спільного майна, а для збільшення своєї частки - вимагати цього у судовому порядку.

Таким чином, в судовому засіданні не встановлено правових підстав, для збільшення частки позивача у праві спільної часткової власності.

З урахуванням вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не є необгрунтованими та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 267, 280, 284 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Повний текст рішення складено 03 вересня 2018 року.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішити в окремому судовому засіданні (ч. 8 ст.141 ЦПК України).

ГОЛОВУЮЧИЙ: