Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 295/12689/16-ц

провадження № 61-35208ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником ОСОБА_5, на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира у складі судді Зосименка О. М.

від 06 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області у складі колегії суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

Павицької Т. М. від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 26 жовтня 2014 року позивач надав в борг відповідачу 10 тис. доларів США із кінцевим строком поверненням коштів за попереднім проханням власника, про що відповідачем надано розписку. Посилаючись на те, що після його неодноразових усних та письмових звернень відповідач не виконав зобов'язання з повернення коштів, просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 261 064 грн.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року, позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 262 867 грн, що еквівалентно 10 тис. доларів США станом на день ухвалення рішення.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення коштів за договором позики, є всі підстави для стягнення з нього суми заборгованості.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішенняіз передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суди повно і всебічно не з'ясували обставини справи, не звернули уваги на те, що валютою зобов'язання є новий тайванський долар, а не долар США.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Суди попередніх інстанцій установили, що 26 жовтня 2014 року між

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, який оформлений розпискою. Відповідно до умов цього договору позивач надав відповідачу у позику гроші в сумі 10 000 доларів з кінцевим строком повернення за попереднім проханням власника.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суди установили, що 04 жовтня 2016 року позивач пред'являв письмову вимогу до відповідача про повернення боргу, проте ОСОБА_4 не вчинив жодних дій для повернення позики.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що сума позики сторонами визначена у доларах США, отримані за договором позики кошти відповідач на вимогу позивача не повернув, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову. При цьому судами правильно визначено суму, яка підлягає поверненню за договором позики у гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Доводи касаційної скарги про те, що валютою зобов'язання є новий тайванський долар, а не долар США, були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, на які суд надав вичерпну відповідь. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідно обороту грошових цінностей, найпоширенішою іноземною валютою на території України є долар США, а посилання відповідача на іноземну валюту іншої країни нічим не підтвердженні.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, при цьому доводи касаційної скарги не викликають розумних сумнівів щодо застосування судами першої та апеляційної інстанцій вищевказаних норм матеріального права та їх тлумачення судами.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником ОСОБА_5, на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта