АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5938/2018 Головуючий в 1 інстанції - Українець В.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила зменшити розмір аліментів, стягнутий рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, з 2000 грн. на кожну дитину щомісячно до ? частини від усіх видів доходу позивача щомісячно на обох дітей.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що після ухвалення Солом'янським районним судом м. Києва 16 січня 2017 року рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, позивач припинила підприємницьку діяльність та працевлаштувалася на посаду менеджера з посадовим окладом 3200 грн. У зв'язку з викладеним, позивач зазначає, що вона не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та просить про їх зменшення.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року позов задоволено у повному обсязі. Зменшено розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей з 2000 грн. щомісячно на кожну дитину до ? частини від усіх видів доходу позивача щомісячно на обох дітей.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення суду скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник посилається, на те, що позивач приховує реальний рівень власних доходів, навмисно припинивши підприємницьку діяльність відразу після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та працевлаштувавшись на посаду менеджера до організації, керівником якої вона була до припинення підприємницької діяльності. Крім того, відповідач зазначає, що позивач за час проживання за межами України, зокрема в США, також отримувала дохід, про який не повідомила суду. Також, скаржник вважає, що судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони з 09.06.2001 року по 29.05.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом встановлено, що діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину.

Задовольняючи позов про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив зі зміни матеріального стану платника аліментів.

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, указана норма права вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи підстави позову ОСОБА_2, обставиною, яка підлягає встановленню в даному випадку, є зміна матеріального стану позивача на даний момент, порівняно з матеріальним станом, який мав місце на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Так, під час ухвалення рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та отримує доходи, як суб'єкт господарювання. Крім того, суд виходив з того, що платник аліментів з 2016 року проживає в США, де також отримує певний дохід.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначила про припинення підприємницької діяльності, а також про те, що її місячний дохід складає 3200 грн.

На підтвердження указаних обставин позивачем надано суду наступні докази.

Так, з наданого суду витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 18 квітня 2017 року було зареєстровано припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 /а.с. 15-16/.

11 травня 2017 року на підставі наказу № 1-к позивач прийнята на основну роботу на конкурсній основі на посаду менеджера до фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_5 («ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться в АДРЕСА_1) з місячним окладом 3200 гривень /а.с. 17, 31/.

Про зарахування позивача на зазначену роботу також внесено запис у її трудову книжку /а.с. 18-19/.

Будучи обізнаним про розгляд справи, про що свідчать численні заяви відповідача /а.с. 33, 34, 40/, останній не скористався своїм правом щодо надання доказів на спростування доводів позивача.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи 16 квітня 2018 року, про що свідчить текст клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи, яке судом першої інстанції було відхилено /а.с. 40/.

Тобто, доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо обов'язку суду належним чином повідомити сторони про дату, час та місце розгляду справи, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідачем не надано суду будь-яких документів, які б свідчили про те, що загальний розмір доходів ОСОБА_2 перевищує її місячний оклад на посаді менеджера в «ІНФОРМАЦІЯ_3»(3200 грн.). Клопотання про витребування відповідних доказів в суді першої інстанції відповідачем також не заявлялось.

Таке клопотання було подане ОСОБА_1 вже в суді апеляційної інстанції, однак ухвалою від 11 липня 2018 року було відхилене, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, якайого подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

За змістом ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

З матеріалів справи слідує, що відповідач був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції, про що, зокрема, свідчать клопотання останнього про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, клопотання про витребування доказів ОСОБА_1 в суді першої інстанції у встановлений законом строк заявлено не було.

Крім того, відомості, з приводу яких відповідач просить витребувати докази, зокрема, щодо доходів сторонньої особи, яка не є учасником процесу, не стосуються предмету спору.

З огляду на викладене, клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів підлягало відхиленню.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів підтверджені належними та допустимими доказами про зміну матеріального стану ОСОБА_2, в той час як доводи апеляційної скарги зводяться до припущень відповідача щодо приховування позивачем значної частини її доходів.

Отже, судове рішення про зменшення розміру аліментів ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: