Справа № 137/854/17
Провадження № 22-ц/772/1693/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 рокуСправа № 137/854/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого Медвецького С.К. (суддя-доповідач);

суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач -Кредитна спілка «Альянс Україна»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 24 травня 2018 року, ухвалене у складі судді Гопкіна П.В. у приміщенні суду,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «Альянс Україна» (надалі - КС «Альянс Україна»), ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою.

Позов мотивовано тим, що 15 серпня 2007 року між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 185-07 кЛт, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8 600 грн з кінцевим терміном повернення до 15 серпня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов?язань за указаним договором, того ж дня, між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з умовами якого остання узяла на себе солідарну відповідальність за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору.

23 травня 2008 року у зв?язку з невиконанням зобов?язань за кредитним договором, КС «Альянс Україна» на адресу позичальника направлено вимогу про дострокову сплату кредиту та зазначено про необхідність сплати заборгованості до 10 червня 2008 року.

Указану вимогу ОСОБА_4 отримала 26 травня 2008 року.

Посилаючись на те, що протягом шести місяців з часу настання строку виконання основного зобов?язання КС «Альянс Україна» не пред?явила вимоги про стягнення заборгованості до поручителя, вважає, що з 11 грудня 2008 року порука припинилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 24 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовим рішенням з боржника та поручителя стягнуто заборгованість та розірвано кредитний договір, у забезпечення якого укладено договір поруки, а відтак і припинив свою дію договір поруки, тому з того часу відліковується строк позовної давності.

Позивач пропустила строк позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявляла відповідач, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилалася на те, що поза увагою суду залишилася та обставина, що вимогу до поручителя про виконання зобов?язання боржника за кредитним договором протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, тобто до 11 грудня 2008 року, КС «Альянс Україна» не пред?явила, а тому порука є припиненою.

При цьому зазначила, що про припинення поруки у зв?язку з ухваленням Літинським районним судом Вінницької області 10 лютого 2010 року рішення за позовом КС «Альянс Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості їй відомо не було.

Разом з тим, у порушення вимог закону суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності без наведення мотивів щодо доведеності позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КС «Альянс Україна» Солдатова Н.І. зазначила, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

При цьому вказала, що листи, направлені позичальнику та поручителю про необхідність сплати заборгованості не є вимогою про дострокове повернення всього кредиту та платежів по ньому, кредитним договором встановлено кінцевий строк повернення кредиту - 15 серпня 2010 року, договором поруки не встановлено строку, після настання якого порука припиняється, до того ж, згідно з умовами договору поруки вона діє до повного виконання сторонами умов договору.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційний суд керується нормами ЦПК України у наведеній вище редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону повністю рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року між Кредитною спілкою «Альянс Україна» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 185-07кЛт, за умовами якого ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 8 600 грн строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення до 15 серпня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов?язань за договором кредиту № 185-07кЛт від 15 серпня 2007 року, між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 185-07 Лт, за умовами якого ОСОБА_3 поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов?язань за кредитним договором. За договором поруки поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору.

Відповідно до п. 3.3 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником своїх обов?язків за договором кредиту, кредитор зобов?язується в десятиденний термін письмово повідомити поручителя, де зазначити заборговану суму.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов договору (п. 4.1 договору).

У зв?язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_4 своїх зобов?язань за кредитним договором № 185-07кЛт від 15 серпня 2007 року, КС «Альянс Україна» 23 травня 2008 року на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 направила листи № 2341 та № 2340 відповідно, у яких зазначила, що станом на 20 травня 2008 року ОСОБА_6 має заборгованість за кредитним договором та про необхідність її сплати до 10 червня 2008 року (а.с. 5-6, 71).

При цьому зазначено, що у разі добровільної сплати сума пені може бути зменшена, інакше спілка буде змушена керуючись п/п а, в п. 5.3.1 договору кредиту достроково його розірвати та матеріали передати на розгляд суду.

Разом з тим, зазначений пункт не містить умов дострокового розірвання кредитного договору.

Натомість, п. 5.4.4 договору кредиту передбачено право кредитодавця достроково розірвати кредит та вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь термін, передбачений п. 2.1. ст. 2 договору, у випадку наявності хоча б однієї із зазначених обставин, а саме: а) використання позичальником кредиту не за призначенням; б) затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць; в) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; г) несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п?ять відсотків від суми кредиту; д) невиконання позичальником визначеного п. 5.1.5 цього договору обов?язку щодо забезпечення кредиту; ж) незгоди позичальника зі зміною процентної ставки в порядку, визначеному п. 5.4.2 цього договору.

Указаний лист ОСОБА_3 отримала 26 травня 2008 року (а.с.72).

Аналізуючи положення кредитного договору щодо права кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі і сплати усіх платежів та умов його реалізації, а також зміст листа-вимоги, колегія суддів вважає, що направлення указаного листа не є вимогою про дострокове повернення кредиту та не змінює строк виконання зобов?язань за кредитним договором.

З матеріалів справи слідує, що 09 листопада 2009 року КС «Альянс Україна» зверталася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 2-29/10).

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 лютого 2010 року позов задоволено. Розірвано договір кредиту № 185-07кЛт від 15 серпня 2007 року, укладений між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_4 Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» суму неповернутого тіла кредиту в розмірі 8 331, 81 грн, проценти за користування кредитом в сумі 15 624,11, пеню в розмірі 60 177,47 грн, штраф 50 % за порушення строків сплати кредиту та процентів за дострокове розірвання договору 4 155, 91 грн, а всього 88 269,30 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Указане рішення набрало законної сили.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як слідує з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання сторонами умов договору.

Унаслідок порушення боржником ОСОБА_4 взятих зобов'язань за кредитним договором, відповідач у листопаді 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за результатами розгляду якого ухвалено рішення про розірвання кредитного договору та солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя.

Отже, той факт, що порука із указаної позивачем дати не припинилась, установлений рішенням Літинського районного суду Вінницької області 10 лютого 2010 року, яке набрало законної сили та яким з підстав існування зобов'язань сторін за договором поруки стягнуто з поручителя суму заборгованості.

Разом з тим, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у задоволенні позову з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

Натомість, висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності суд першої інстанції дійшов без наведення мотивів щодо доведеності позовних вимог.

Отже, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до КС «Альянс Україна», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою з 11 грудня 2008 року з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції слід віднести на позивача.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 24 травня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Альянс Україна», ОСОБА_4 про визнання поруки з 11 грудня 2008 року припиненою - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на позивача.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К. Медвецький

Судді: Підпис В.П. Рибчинський

Підпис В.В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К. Медвецький