Провадження № 2/761/1303/2018
У Х В А Л А

09 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Піхур О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Ухвалою судді від 17.11.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді від 21.02.2018 року справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні судом на обговорення було поставлено питання про закриття провадження по справі, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що 09.08.2018 року позивач звернувся до суду із заявою про залишення позовних вимог: 1. Визнання незаконними дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання недійсними правочинів - перерахування ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» коштів 19.05.2016 року на рахунок ОСОБА_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» НОМЕР_1 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-024-000230909 від 29.04.2016 року на рахунок, що належить ОСОБА_2.»; 2. Визнання незаконним діяння Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невнесення ОСОБА_1 до реєстру вкладників неплатоспроможного банку Михайлівський за яким вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду, зобов'язати відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб винести рішення про внесення змін до реєстру вкладників неплатоспроможного банку Михайлівський (реєстру акцептованих вимог кредиторів), включивши до нього ОСОБА_2 - без розгляду, а тому він підтримує подане клопотання про залишення частини вимог без розгляду, просив його задовольнити, щодо закриття провадження по справі заперечував.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Ухвалою судді від 21.02.2018 року справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено позивачу строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання письмового відзиву відповідача на позовну заяву право подати відповідь на відзив і заяви з процесуальних питань, передбачені ст. ст. 182, 183 ЦПК України. Зазнечену ухвалу представник позивача отримав 21.02.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся із заявою про залишення частини позовних вимог без розгляду 089.08.2018 року, тобто, з пропуском встановлених судом строків, а тому заява представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів підлягає залишенню без розгляду.

Щодо закриття провадження по справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовними вимогами, згідно яких просить визнати незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо визнання недійсними правочинів - перерахування ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» коштів 19.05.2016 року на рахунок ОСОБА_2 в ПАТ «Банк Михайлівський» НОМЕР_1 з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-024-000230909 від 29.04.2016 року на рахунок, що належить ОСОБА_2.»; визнати незаконними діяння Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невнесення ОСОБА_1 до реєстру вкладників неплатоспроможного банку Михайлівський за яким вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів фонду, зобов'язати відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб винести рішення про внесення змін до реєстру вкладників неплатоспроможного банку Михайлівський (реєстру акцептованих вимог кредиторів), включивши до нього ОСОБА_2; стягнути з відповідача відшкодування коштів на користь ОСОБА_2 внесених ним у ПАТ «Банк Михайлівський» 29.04.2016 року в сумі 50000,00 грн. на свій рахунок НОМЕР_1 та 1065,49 грн. відсотків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність) можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В пункті 7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про деякі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що відповідно до частини першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спір, що виник між сторонами є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що не проведення відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018 року у справі №820/11591/15, відповідно якої відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам. Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). З огляду на зазначені норми матеріального та процесуального права перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави не регулюється нормами Закону України «Про банки та банківську діяльність» відповідно до прямого припису ч. 8 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо таких правовідносин, а тому підстави для розгляду цієї справи в порядку господарського судочинства відсутні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу ( ухвали ) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач, звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення відшкодування за вкладом, тобто дані позовні вимоги підвідомчі адміністративному суду, тому, згідно ст. 19 ЦПК України та ст.ст. 4, 19 КАС України, позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а не в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів, підлягає закриттю.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч.1 ст. 256 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд повідомляє позивачу, що розгляд справ за вищевказаними позовними вимогами віднесено до судів адміністративної юрисдикції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 19 КАС України, ст.ст. 222, 255, 256, 279, 353, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача про залишення без розгляду частини позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів - залишити без розгляду.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів - закрити.

Ухвалу в частині закриття провадження у справі може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення повного судового рішення 14.08.2018 року.

Суддя