Справа № 25912522/13-ц
Провадження № 2-в/185/108/18
У Х В А Л А

Іменем України

10 жовтня 2018 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді ухвалу Верховного Суду від 15 червня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження у справі № 259/12522/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, страхового товариства з додаткової відповідальності «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2018 року на адресу суду надійшла ухвала Верховного Суду від 15 червня 2018 року про відновлення втраченого судового провадження у справі № 259/12522/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, страхового товариства з додаткової відповідальності «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 15 червня 2018 року вбачається, що у липні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду міста Донецька від 11 лютого 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 02 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, страхового товариства з додаткової відповідальності «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі та витребувано з Куйбишевського районного суду міста Донецька цивільну справу № 259/12522/13-ц. Вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року не виконано в частині витребування справи з підстав розташування Куйбишевського районного суду міста Донецька на території проведення антитерористичної операції. Відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року та розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 змінено територіальну підсудність справ Куйбишевського районного суду міста Донецька та визначено територіальну підсудність Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. У відповіді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року № 14695 на запит Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2014 року зазначено про неможливість надіслання справи № 259/12522/13-ц, оскільки Куйбишевським районним судом міста Донецька її не передано. У травні 2018 року зазначену касаційну скаргу передано до Верховного Суду, проте відсутність судової справи унеможливлює її розгляд касаційним судом. З огляду на викладені обставини наявні підстави вважати, що судове провадження у зазначеній справі втрачене. Для розгляду цивільної справи та ефективного захисту порушених, оспорюваних прав та інтересів учасників справи Верховний Суд з власної ініціативи звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про відновлення втраченого судового провадження.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до висновку, що заява про відновлення втраченого провадження підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Куйбишевському районному суду міста Донецька.

Згідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України- на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦПК України у ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зверталася до Куйбишевського районного суду м. Донецька з позовом до ОСОБА_2, страхового товариства з додаткової відповідальності «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, де відповідно до рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька, вищезазначений позов був задоволений частково, та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди - 5322,94 грн., у відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., у відшкодування понесених судових витрат - 300,00 грн., що підтверджується ксерокопією рішення суду, яка при перевірці судом відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідає повністю електронній копії наявній в Єдиному державному реєстрі судових рішень(арк.с. 7-9). Також судом встановлено, що позивач гр. ОСОБА_1 зверталася до Апеляційного суду Донецької області з апеляційною скаргою на рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11.02.2014 року, та те, що ОСОБА_1 Апеляційним судом Донецької області була відхилена апеляційна скарга, а рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11.02.2014 року залишено без змін, що підтверджується ксерокопією ухвали Апеляційного суду, яка при перевірці судом відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідає повністю електронній копії наявній в Єдиному державному реєстрі судових рішень.(арк.с.10-11).

В звязку з вищевикладеним суд вважає, що достатньо матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-260, 493, 494 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відновити повністю втрачене судове провадження по цивільній справі № 259/12522/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, страхового товариства з додаткової відповідальності «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11 лютого 2014 року по справі № 259/12522/13-ц в такій редакції:

Провадження № 2/259/3164/2013

Справа № 259/12522/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року Куйбишевський районний суд м. Донецька

в складі: головуючого судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі: Ігнатьєвій Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 30 квітня 2013р. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі СТДВ «Гарантія») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування вимог зазначила наступне.

01 жовтня 2012 року, близько 11-30 годин, відповідач ОСОБА_2, рухаючись у м.Донецьку по вул. Куйбишева, біля буд.№ 58, керуючи автомобілем марки «Газ 3302» держ.номер АН 2316 ОС, при зміні напрямку руху не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота» держ.номер АН 5000 ЕК, що належить позивачці на праві власності. Постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18.10.2012 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. На дату вчинення вказаної пригоди, ОСОБА_2 мав чинний договор обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з відповідачем - СТДВ «Гарантія» (поліс АВ №6702651 від 03.03.2012р.). Наступного дня 02.10.2012р. позивач письмово звернулась до СТДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку. Однак, до теперішнього часу, ніякої відповіді вона не отримала, на скаргу від 27.02.2013р., направлену з цього приводу до Моторного (транспортного) страхового бюро України, вона також відповіді не отримала. Від дій відповідача ОСОБА_2, позивачу була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження автомобіля, яка згідно наданого акту автотоварознавчого дослідження № 297/04 від 17.04.2013р. оцінена у 49454,87 грн. Вартість відновлюваного ремонту визначена у сумі 51682,44 грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача - страхової компанії - суму страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн., та суму штрафних санкцій у розмірі 3910,55 грн., яка складається з : пені у сумі 3242,54 грн.; 3% річних у сумі 648,41 грн.; 19,60 грн. інфляційна складова. Також позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 2682,44 грн., що є різницею між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля та сумою страхового відшкодування. Також позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів, у відшкодування матеріальної шкоди, 1064,04 грн., що складається з витрат, сплачених позивачем за проведення розвалу-сходу коліс та балансування дисків у сумі 336,00 грн., з витрат за виготовлення висновку фахівця-автотоварознавця у сумі 600,00 грн., а також з витрат, сплачених за вартість телеграм, направлених на адресу відповідачів у сумі 128,04 грн. Також позивач просить суд у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП за участі ОСОБА_2, солідарно стягнути з відповідачів 3000,00 грн. А також просить суд відшкодувати понесені судові витрати, що складаються із витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у загальній сумі 3 626,57 грн.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, до зали суду не з»явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, за участі її представника.

Представник позивача ОСОБА_3, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила позовні вимоги, зазначивши про виплату на користь позивача з боку страхової компанії «Гарантія» 30.04.2013р. грошової суми 28 842,28 грн. у рахунок відшкодування спричиненої шкоди. Просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у іншій частині, із врахуванням перерахованої суми.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача СТДВ «Гарантія», будучи належним чином повідомленими про час та дату розгляду справи, до зали суду не з»явились.

Представником відповідача СТДВ «Гарантія» на адресу суду направлені письмові заперечення на позов, зі змісту яких вбачається незгода у повному обсягу із позовом, виходячи з наступного. Після звернення позивачки із заявою від 02.10.2012р. про настання страхового випадку, вже 03.10.2012 року СТДВ «Гарантія» направило свого аварійного комісара для складання акту огляду її пошкодженого транспортного засобу. На підставі складеного акту, СТДВ «Гарантія» було замовлено незалежну оцінку оглянутого транспортного засобу. Відповідно до складеного звіту № 35/031012 від 31.03.2013р., вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 була оцінена у 33 788,67 грн. Згідно платіжного доручення №15406 від 30.04.2013р. на користь позивача ОСОБА_1 було перераховано грошову суму 28 801,73 грн. Враховуючи наведене, представник відповідача вважає виконаними обов»язки товариства перед позивачкою та просить відмовити у задоволенні її позовних вимог.

Суд, вивчивши письмові заяви представника позивача, заперечення на позов представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2012 року, близько 11-30 годин, відповідач ОСОБА_2, рухаючись у м.Донецьку по вул. Куйбишева, біля буд.№ 58, керуючи автомобілем марки «Газ 3302» держ.номер АН 2316 ОС, при зміні напрямку руху не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота» держ.номер АН 5000 ЕК, що належить позивачці на праві власності.

Відповідно до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням по цивільній, господарський або адміністративній справі, що набуло чинності, не потребують доведенню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18.10.2012 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. (т.1 а.с.8).

Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Від дій відповідача ОСОБА_2 автомобілю, що належить позивачці ОСОБА_1 були спричинені наступні ушкодження : заднього бамперу, заднього правого крила, заднього правого фонарю, накладки заднього правого колеса та задньої двері (т.1 а.с.7).

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовує у встановленому цим вказаним Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригод.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», страховик, після отримання повідомлення про страховий випадок, терміново, але не пізніше трьох робочих днів, зобов»язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та-або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з»явився, потерпілий має право самостійно обрити аварійного комісара та експерта для визначення розміру шкоди.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», страховик, після розгляду наданих йому визначених ст.35 вказаного закону, документів про ДТП, приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення, він зобов»язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення.

Як встановлено у судовому засіданні та це підтверджується письмовими доказами, 02.10.2012р. позивач письмово звернулась до СТДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку (т.1 а.с.16,19; т.2 а.с.28-30) та вже 03.10.2012 року СТДВ «Гарантія» направило свого аварійного комісара для складання акту огляду її пошкодженого транспортного засобу, який був складений у той же день (т.2 а.с.40).

Наведені обставини та надані представником відповідача СТДВ «Гарантія» письмові докази спростовують доводи позивача ОСОБА_1 щодо відсутності належного, вчасного реагування на її заяву про настання страхового випадку з боку страхової компанії.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи письмових заперечень представника відповідача, на підставі складеного акту, у передбачений законом строк, СТДВ «Гарантія» було замовлено незалежну оцінку оглянутого транспортного засобу. Відповідно до складеного звіту № 35/031012 від 31.03.2013р., вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 була оцінена у 33 788,67 грн.( т.2 а.с.32-39 ).

У той час, як згідно вимог позивачки, нібито, у зв»язку із відсутністю належного реагування з боку страхової компанії, нею самостійно був обраний експерт для складання звіту та з»ясування розміру спричиненої шкоди. Так, згідно акту автотоварознавчого дослідження № 297/04 від 17.04.2013р., матеріальна шкода, спричинена автомобілю позивача, оцінена вже у 49454,87 грн., а вартість відновлюваного ремонту визначена у сумі 51682,44 грн.

Оцінюючи надані сторонами по справі звіти експертів, суд виходить із того, що дослідження, проведене оцінювачем ОСОБА_4 ТОВ «Автопартнер-центр» було здійснено 31.03.2013р., тобто раніше за дослідження експертом ОСОБА_5, запрошеним позивачем ОСОБА_1 та проведене 17.04.2013р. Незважаючи на наявну різницю у розмірі встановленої шкоди, спричиненої автомобілю позивача, будучи ознайомленою із матеріалами справи, представником позивача у судовому засіданні не було оголошено клопотання про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи для спростування висновків експерта , призначеного відповідачем.

Тому суд, відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», щодо обов»язковісті звіту або висновку експерта, призначеного страховиком, для визначення реальної вартості матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, бере за основу дослідження, проведене раніше за часом - оцінювачем ОСОБА_4 ТОВ «Автопартнер-центр», призначеного СТДВ «Гарантія», якою вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 була оцінена у 33 788,67 грн.

Згідно платіжного доручення №15406 від 30.04.2013р. на користь позивача ОСОБА_1 СТДВ «Гарантія» було перераховано грошову суму 28 801,73 грн. у рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди (т.2 а.с.51). Тобто, на момент подачі позову 30.04.2013р.- ОСОБА_1 вже отримала вищевказані грошові кошти, однак, уточнила свої позовні вимоги, у цій частині, лише після скасування заочного рішення по справі та призначення справи до нового розгляду, під час останнього судового засідання 11.02.2014р.

Відповідно до вимог ст. ст. 988, 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Страхова виплата за договором майнового страхування не може перевищувати розмір реальних збитків.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути із відповідача ОСОБА_2 різницю між встановленим експертом ОСОБА_4 розміром вартості матеріальної шкоди, завданої його діями автомобілю ОСОБА_1 та відшкодованою страховою компанією «Гарантія» частиною, що складає, разом із сумою франшизи 4986,94 грн., а також підлягає стягненню із ОСОБА_2 вартість проведеного позивачем балансування коліс та розвалу-сходу коліс у розмірі 336,00 грн.

У той же час, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування вартості проведеного експертного дослідження у сумі 600,00 грн. та вартості сповіщення сторін телеграмами на суму 128,04 грн., оскільки на момент витрати позивачем цих коштів, вже було здійснено дослідження, призначене страховиком, відповідно до вимог діючого законодавства, та проведення іншого дослідження не було доцільним.

Також суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_6 у стягненні на її користь штрафних санкцій із Страхової компанії «Гарантія», оскільки, як було встановлено у судовому засіданні, остання своїми діями не порушувала вимог діючого законодавства, а навпаки, сумлінно їх виконала.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Роз»яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов»язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв»язків позивачів, зменшення їх суспільної активності, потребують від них додаткових зусиль для організації життя.

Суд вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 позивачу спричинені моральні страждання, повязанні із відчуттям втрати гідності та самоповаги у зв»язку з діями останнього, встановленими постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18.10.2012 року. На підставі чого, положення позивача зазнало суттєвих змін погіршився налагоджений уклад її життя та життєвих зв»язків, нормалізація яких вимагає додаткових зусиль, вона почувала себе морально пригнічено у зв»язку із пошкодженням її автомобілю, та така ситуація є прямим наслідком дій відповідача.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань з урахуванням ступеня вини відповідача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину душевних страждань позивача, і відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості та за умови визнання у повному обсягу позовних вимог відповідачем, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та стягує на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.

Вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки розмір вартості послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 не підтверджений витягом з журналу обліку доходів, який суду на вивчення не надавався, а надана квитанція про отримання вказаної грошової суми від ОСОБА_1 (т.1 а.с.12) - не є належним доказом проведення такої операції.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає частковому стягненню з відповідача ОСОБА_2 судові витрати, підтверджені документально, відповідно до частини задоволених позовних вимог, а саме підлягає стягненню 300,00 грн. у відшкодування сплати судового збору (т.1 а.с.1).

На підставі ст. 37, п. 38.2.1 ст.38, пп. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 1191 ЦК України, керуючись ст. ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у відшкодування матеріальної шкоди 5322,94 (п»ять тисяч триста двадцять дві) грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у відшкодування моральної шкоди - 500,00 (п»ятьсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у відшкодування понесених судових витрат 300,00 (триста) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через Куйбишевський районний суд м.Донецька, шляхом подачі апеляції, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.В.Писанець

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Апеляційного суду Донецької області у формі ухвали від 02 червня 2014 року по справі № 259/12522/13-ц в такій редакції:

Єдиний унікальний номер 259/12522/13-ц Номер провадження 22-

ц/775/3846/2014

У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2014 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді: Санікової О.С.

суддів: Барсукової О.І., Канурної О.Д.

при секретарі: Хохулі М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11 лютого 2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі СТДВ «Гарантія») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 01 жовтня 2012 року, близько 11 годин 30 хвилин, відповідач ОСОБА_7, рухаючись у м. Донецьку по вул. Куйбишева біля буд. № 58, керуючи автомобілем марки «Газ 3302» державний номер НОМЕР_1, при зміні напрямку руху не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота» державний номер НОМЕР_2, що належить позивачці на праві власності. Постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18 жовтня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. На день вчинення вказаної пригоди, ОСОБА_7 мав чинний договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з відповідачем - СТДВ «Гарантія» (поліс AB №6702651 від 03 березня 2012 року). 02 жовтня 2012 року позивач письмово звернулась до СТДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку. Однак, до звернення до суду ніякої відповіді не отримала. Діями відповідача ОСОБА_7 позивачу була спричинена матеріальна шкода у вигляді пошкодження автомобіля, яка згідно наданого акту автотоварознавчого дослідження № 297/04 від 17 квітня 2013 року оцінена у 49 454,87 грн. Вартість відновлюваного ремонту визначена у сумі 51 682,44 грн.

Просила суд стягнути на її користь із страхової компанії суму страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн. та суму штрафних санкцій у розмірі 3910,55 грн., яка складається з пені в розмірі 3242,54 грн.; 3% річних у розмірі 648,41 грн. та 19,60 грн. інфляційну складова.

Крім того, росила суд стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_7 на відшкодування матеріальної шкоди 2682,44 грн., що є різницею між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля та сумою страхового відшкодування.

Також позивач просила стягнути солідарно з відповідачів на відшкодування матеріальної шкоди 1064,04 грн., що складається з витрат, сплачених позивачем за проведення розвалу-сходу коліс та балансування дисків у сумі 336,0 грн., з витрат за виготовлення висновку фахівця-автотоварознавця у сумі 600,00 гри., а також вартість телеграм, направлених на адресу відповідачів у сумі 128,04 грн.

Крім того, на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ДТП, солідарно стягнути з відповідачів 3000,00 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати, що складаються із витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у загальній сумі 3 626,57 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, у відшкодування матеріальної шкоди 5322,94грн. на відшкодування моральної шкоди - 500,00 грн. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Вважає, що суд безпідставно не в повному обсязі стягнув на її користь матеріальну шкоду. Зазначає, що судом недостатньо враховано, що через пошкодження транспортного засобу позивач була вимушена змінити звичний образ життя, зазнала значних душевних страждань через протиправні дії особи, винної в ДТП, сума стягнута судом на відшкодування моральної шкоди, не відповідає обсягу страждань позивачки.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник СТДВ «Гарантія» ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслав суду заперечення проти апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦІПК України, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, сталася з вини останнього, є страховим випадком, страхова компанія сплатила позивачу матеріальні збитки, визначені висновком ТОВ «Автопартер-центр», а тому стягнув на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5322,94грн. (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, франшизу).

Відповідно до ст. 1187 шкода, завдань джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2012 року близько 11 годин 30 хвилин, відповідач ОСОБА_7, рухаючись у м. Донецьку по вул. Куйбишева біля буд. № 58, керуючи автомобілем марки «Газ 3302» державний номер НОМЕР_1, при зміні напрямку руху не впорався з керуванням автомобілем та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота» державний номер НОМЕР_3, що належить позивачці на праві власності.

Постановою Куйбишевського районного суду міста Донецька від 18 жовтня 2012 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн.

02 жовтня 2012 року позивач письмово звернулась до СТДВ «Гарантія» з повідомленням про настання страхового випадку.

03 жовтня 2012 року СТДВ «Гарантія» складений протокол огляду автотранспортного засобу ( т.1 а.с.99).

Відповідно до звіту № 35/031012 від 31 березня 2013 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Тойота» внаслідок ДТП складає 33 788,67 грн. (т.1 а.с.91-98).

Згідно акту автотоварознавчого дослідження № 297/04 від 17 квітня 2013 року, матеріальна шкода, спричинена автомобілю позивача, оцінена у 49454,87 грн., а вартість відновлюваного ремонту визначена у сумі 51682,44 грн.

Клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи по справі позивачем та її представником адвокатом ОСОБА_3 не заявлялось.

Згідно платіжного доручення №15406 від 30 квітня 2013 року на користь позивача ОСОБА_1 СТДВ «Гарантія» було перераховано грошову суму 28 801,73 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Тобто, на момент подачі позову 30 квітня 2013 року - ОСОБА_1 вже отримала вищевказані грошові кошти, однак, уточнила свої позовні вимоги 11 лютого 2014 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія своєчасно сплатила позивачці страхове відшкодування згідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Підстави для стягнення зі страхової компанії штрафних санкцій відсутні.

Висновок суду в цій частині відповідає обставинам по справі.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підставі ст.1194 ЦК України суд першої інстанції стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь потерпілої в ДТП різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 4986,94 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо відшкодування матеріальної шкоди не оскаржене.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Доводи апеляційної скарги щодо заниженої суми, стягнутої судом на відшкодування моральної шкоди не заслуговує на увагу, оскільки вони не обґрунтовані та не є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції дотримався вимог цієї норми.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, зясував доводи і заперечення сторін, встановленим обставинам та доказам дав належну оцінку та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, яке призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька від 11 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді:

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. О. Головін