Єдиний унікальний номер № 741/432/18
Номер провадження 2/741/347/18
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

10 серпня 2018 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» подало до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за кредитним договором у розмірі 77909,20 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного 21 березня 2012 року договору б/н відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підписав заяву на отримання кредиту, ознайомився з умовами та тарифами кредитування. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач своїх договірних зобовязань щодо своєчасного повернення кредитних коштів не виконав, не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами, передбаченими договором, що й стало причиною виникнення заборгованості. Станом на 28.02.2018 року відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 77909,20 грн., яка складається із тіла кредиту 1811,00 грн., відсотків за користування кредитом 68345,61 грн., пені 3566,44 грн., а також штрафів, визначених п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 3686,15 грн. Представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 77909,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, але подав до суду клопотання, у якому підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу за його відсутності. У своєму клопотанні вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Отже, суд розглядає справу за відсутності представника позивача.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик на адресу реєстрації місця проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про поважні причини неявки до суду відповідач не повідомив, не подав відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин неявки або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ураховуючи існування всіх умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши представлені докази, вивчивши матеріали цивільної справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що своїм підписом в анкеті від 21.03.2012 року ОСОБА_2 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією заяви та розрахунком заборгованості за договором(а. с. 5-7).

Відповідач погодився з тим, що його письмова заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис на заяві (а. с. 7).

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору встановлено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання цього Договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що зазначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит у розмірі, встановленому договором.

У судовому засіданні встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання, передбачені кредитним договором, виконало, надавши ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати платежів, передбачених кредитним договором, належним чином не виконує, що й призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 28 лютого 2018 року становить 79909,20 грн. та складається із: тіла кредиту 1811,00 грн., відсотків за користування кредитом 68345,61 грн., пені 3566,44 грн., а також штрафів, визначених п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 3686,15 грн., що підтверджується копіями розрахунків заборгованості за договором № б/н від 21.03.2012 р., укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2 (а. с. 5-6).

Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не подано жодних доказів на спростування вищевказаної суми заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отже, відповідач не виконав зобовязання за договором, тим самим порушивши умови кредитного договору, а також вимоги ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України.

Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тобто, згідно зі ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен враховувати суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність виконання відповідачем зобовязань за договором у розмірі 3566,44 грн. та штрафи за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 3686,15 грн. (процентна складова).

Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» за одне й те ж саме правопорушення застосовано два види цивільно-правової відповідальності, що є неприпустимим згідно зі ст. 61 Конституції України.

Отже, суд уважає, що стягненню з відповідача за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту за умовами договору підлягає пеня, а у стягненні штрафів за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань слід відмовити.

Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 21 березня 2012 року станом на 28 лютого 2018 року в розмірі 75723,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір у розмірі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а. с. 1).

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 94,76 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1669,67 грн.

Керуючись ст. 61 Конституції України, ст. ст. 16, 525, 526, 530, 610, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 248, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 354 ЦПК України,

РІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; , рахунок № 3111, МФО 305299) заборгованість за договором № б/н, укладеним 21 березня 2012 року, станом на 28 лютого 2018 року в розмірі 75723 (сімдесят пять тисяч сімсот двадцять три) гривні 5 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; , рахунок № 3111, МФО 305299) 1669 (одна тисяча шістсот шістдесят девять) гривень 67 копійок на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 штрафів за порушення строків платежів у розмірі 4186,15 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Дикий