Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 589/4557/16-ц

провадження № 61-22683св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивачі -ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6,

відповідач - Шосткинський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головне управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Державне казначейство України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2017 року у складі судді Стародубцевої Л. О. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Семеній Л. І., Кононенко О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5звернувся з позовом до Шосткинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Шосткинський міськрайонний ВДВС), Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, Державного казначейства України про захист цивільних прав та інтересів, відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної органом державної влади.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 17 вересня 2012 року на виконанні у державного виконавця Шосткинського міськрайонного ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 34454292 з примусового виконання рішення Шосткинського місьрайонного суду від 25 червня 2012 року та рішення Апеляційного суду Сумської області від 15 серпня 2012 року по стягненню з ОСОБА_8 майнової та моральної шкоди на користь його онуки ОСОБА_4, 1998року народження, та його сина, ОСОБА_5, що була завдана внаслідок ДТП, яке трапилося 13 листопада 2003 року з вини ОСОБА_8 та в результаті якої трагічно загинула ОСОБА_9, мати ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_5.

Позивач зазначав, що з 14 листопада 2003 року разом з дружиною утримує та виховує онуку ОСОБА_4.

Боржник ОСОБА_8 ухиляється від виконання обов'язку з відшкодування завданої ним шкоди, а державні виконавці не забезпечують належного виконання виконавчого провадження, внаслідок чого боржник до теперішнього часу рішення не виконав, що призвело не тільки до неотримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сум збитків, визначених рішеннями судів, а й до значного знецінення нестягнутих сум заподіяної шкоди та до значного збільшення розміру невідшкодованої шкоди.

Позивач зазначав, що можливість виконання судових рішень вже втрачена, оскільки за період з 18 вересня 2012 року до 17 листопада 2016 року було стягнуто на користь неповнолітньої ОСОБА_4 лише 12 501,16 грн із 173 210,70 грн, боржник ОСОБА_8 за цей період сплатив на користь неповнолітньої ОСОБА_4 відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника лише 2 297,00 грн із належних до сплати 25 894,26 грн та сплатив ОСОБА_5 за вказаний період лише 545,00 грн із 10 774,32 грн на відшкодування витрат, які були понесені ним на поховання дружини, поминальний обід та встановлення пам'ятника.

Враховуючи значне знецінення нестягнутих сум відшкодування заподіяної шкоди під час виконавчого провадження, рішенням суду були стягнуті інфляційні втрати на користь неповнолітньої ОСОБА_4 у розмірі 82 577,14 грн та ОСОБА_5 в сумі 47 039,65 грн, будь-яка можливість відшкодування яких взагалі відсутня.

У зв'язку з викладеним позивач, посилаючись на статтю 56 Конституції України, статті 22, 23, 1167,1173, 1174 ЦК України, вважав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають право на відшкодування за рахунок держави моральної та майнової шкоди, заподіяної незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб Шосткинського міськрайонного ВДВС.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану в результаті незаконних дій та бездіяльності посадових осіб Шосткинського міськрайонного ВДВС під час здійснення зведеного виконавчого провадження № 34454292 в сумі 82 577,14 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 70 000,00 грн, а на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 47 039,65 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000,00 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пов'язує стягнення майнової шкоди на користь ОСОБА_4 в сумі 82 577,14 грн та на користь ОСОБА_5 в розмірі 47 039,65 грн з коштами на відшкодування знецінених сум (інфляційні), які вже стягнуті іншими судовими рішеннями, тому ці кошти не є збитками відповідно до положень статті 22 ЦК України, оскільки є похідними коштами від боргу ОСОБА_8 за його винні дії, за які повинен відповідати сам боржник.

З приводу позовних вимог про стягнення моральної шкоди в рішенні суду першої інстанції вказано, що позивач не зазначив, у чому саме полягає заподіяна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 моральна шкода, а також не навів обґрунтованих розрахунків розміру відшкодування моральної шкоди, яку просить стягнути.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що представник позивачів не надав належних та допустимих доказів заподіяння моральних чи фізичних страждань позивачам, причинного зв'язку між тривалим виконанням судового рішення та неправомірними діями Шосткинського міськрайонного ВДВС.

Крім того, апеляційний суд посилався на те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету заявлені до неналежного відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, оскільки центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, не передаючи справи на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована доводами, аналогічними викладеним в позовній заяві.

У травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення Шосткинського міськрайонного ВДВС на касаційну скаргу.

У запереченнях зазначено, що станом на 01 березня 2017 року під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 34454292 з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уже стягнуто 84 029,90 грн, державний виконавець надалі вчиняє всі необхідні виконавчі дії з примусового виконання. Зведене виконавче провадження у встановленому законом порядку не завершене, а тому можливість стягнення з боржника заборгованості за виконавчими документами не втрачена, що є підставою для відмови в задоволенні позову; сам факт тривалого невиконання рішення суду не може бути підставою для відшкодування шкоди у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми збитків.

Разом із тим, Шосткинський міськрайонний ВДВС посилався також на те, що відшкодування збитків, які просить стягнути позивач, є грошовими сумами, які підлягають стягненню з ОСОБА_8 Сума збитків, які просив стягнути позивач, розрахована з урахуванням індексу інфляції за порушення грошового зобов'язання ОСОБА_8, а тому має стягуватися з боржника, а не із Шосткинського міськрайонного ВДВС у передбаченому статтею 625 ЦК України порядку.

Крім того, у запереченнях на касаційну скаргу зазначено про недоведеність та безпідставність позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди.

У зв'язку з викладеним Шосткинський міськрайонний ВДВС просив касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що оскаржувані рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, й про це свідчать матеріали справи, що на примусовому виконанні у Шосткинському міськрайонному ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 34454292 за виконавчими листами: 6 виконавчих листів з примусового стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 50 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_4; 10 774,32 грн відшкодування майнової шкоди; 12 436,38 грн (по 231,22 грн щомісяця до повноліття) шкоди, завданої ОСОБА_4; 13 073,26 грн шкоди; 13 697,36 грн інфляційних втрат; 9 999,61 грн інфляційних втрат; 4 виконавчих листи з примусового стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 21 801,59 грн боргу; по 255,49 грн. щомісячно в рахунок відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника з 01 вересня 2014 року до досягнення нею повноліття, 30 014,62 грн інфляційних втрат; 19 665,83 грн інфляційних втрат; 2 виконавчих листи з примусового стягнення з ОСОБА_8 в дохід держави 121,80 грн та 518,10 грн судових витрат, а всього по зведеному виконавчому провадженню 307 130,48 грн.

На момент звернення з позовом судові рішення, якими з ОСОБА_8 стягнуто кошти за вказаними виконавчими листам, не виконані в повному обсязі.

У рахунок примусового виконання судових рішень протягом грудня 2016 року та січня 2017 року передано майно, що належало боржнику ОСОБА_8 на загальну суму 65 202,00 грн.

В рамках зазначеного зведеного виконавчого провадження також вирішується питання звернення стягнення на ? частину доходів дружини ОСОБА_8, які є спільною власність подружжя.

За поданням державного виконавця стосовно ОСОБА_8 порушено кримінальне провадження за фактом невиконання судових рішень, розгляд якого не завершений.

Ухвалами Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 липня 2013 року, 30 грудня 2013 року, 16 червня 2014 року та 26 грудня 2014 року, які набрали законної сили, а також ухвалами Апеляційного суду Сумської області від 13 липня 2016 року та від 29 серпня 2016 року визнано факти неправомірності дій та бездіяльності державних виконавців відділу ДВС при примусовому виконанні ними виконавчих листів, які знаходяться у зведеному виконавчому провадженні № 34454292.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2016 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_4 до Шосткинського міськрайонного ВДВС, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про захист цивільних прав та інтересів, стягнення моральної та майнової шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн, ОСОБА_6 - моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_6 про стягнення на його користь моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_4 моральної шкоди змінено, стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Апеляційного суду Сумської області від 10 березня 2016 року та рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2016 року в незміненій частині залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розглядаючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків, що представник позивачів фактично просив стягнути заборгованість ОСОБА_8, яка у нього виникла на підставі судових рішень, які боржник не виконує. Суди правильно виходили з того, що нестягнуті в процесі виконавчого провадження суми боргу не можуть вважатися збитками, оскільки виконавче провадження не завершено, а виконавчі дії продовжують здійснюватися.

Верховний Суд також погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що сума збитків, розрахована представником позивачів з урахуванням індексу інфляції, який стягується у випадку порушення зобовязань в порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У частині другій цієї статті зазначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Встановивши, що позивачі усупереч покладеному на них обов'язку доводити обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог, не зазначили та не довели, в чому полягає заподіяна їм моральна шкода та якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, суди дійшли правильних висновків про безпідставність зазначених позовних вимог.

За таких обставин, ухвалюючи оскаржувані рішення, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обставини, на які посилається ОСОБА_4 в касаційній скарзі, є аналогічними обставинам, викладеним в позовній заяві, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не належить до повноважень Верховного Суду.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик