Справа № 347/776/18
Провадження № 2/347/485/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді : Крилюк М.І.,

секретаря : Терлюжак Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2011р. У них народилися діти: ОСОБА_3, 05.08.2007р.н. та ОСОБА_4, 13.04.2014р. Рішенням Косівського районного суду від 18.11.2015р. шлюб між сторонами розірвано та неповнолітніх дітей залишено на проживання із матір»ю ОСОБА_2 Однак, у зв»язку із тривалою протиправною поведінкою відповідачки відносно сина ОСОБА_5, зі згоди самої відповідачки, він з 07.02.2018р. почав проживати з позивачем та на даний час не бажає повертатися до матері. А тому, з метою захисту прав та інтересів сина ОСОБА_5 у позивача виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Просить позов задоволити та змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 визначене за рішенням суду від 18.11.2015р. та залишити його на вихованні та проживання з батьком позивачем по справі.

Позивач подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Відповідачка у поданій до суду заяві просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задоволити.

Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Як встановлено в судовому засіданні рішенням Косівського районного суду від 18.11.2015р. шлюб зареєстрований між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, 27.10.2011року в відділі РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції, за актовим записом №1900 розірвано. При оформленні розірвання шлюбу залишено позивачці дошлюбне прізвище «Кондревич». Неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, 05.08.2007р.н. та ОСОБА_4, 13.04.2014р. залишено на вихованні та проживанні з матір»ю ОСОБА_7.

Проте, як встановлено в судовому засіданні 15.02.2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою в комісію з питань захисту прав дітей про те, що син отримує побиття та приниження від мами та хоче проживати з ним. Комісією дана заява була розглянута та вирішено за доцільне змінити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 При прийнятті такого висновку від 07.03.2018р. комісією була врахована думка дитини, де вказано, що ОСОБА_3 пояснив, що хоче жити з батьком, а також мати, яка заперечила факт побиття сина, однак згідна на зміну місця проживання сина з батьком в разі бажання дитини та пояснила, що син проживає з батьком від 07.02.2018р.

Відповідно до роз»яснень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей.

Як вбачається з матеріалів справи малолітня дитина ОСОБА_3 хоче проживати з батьком. В житловому будинку, де проживає позивач, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.02.2018р. №515, є всіх необхідні умови, які забезпечать комфортне проживання та навчання дитини.

Відповідно до характеристики виданої виконкомом Кутської селищної ради, Косівського району від 21.03.2018р. ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, скарг на нього від сусідів не надходило.

Довідками Косівської рай поліклініки від 23.03.2018р. стверджується, що позивач на обліках в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться.

Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, 05.08.2007р.н., визначене за рішенням Косівського районного суду від 18.11.2015р. та залишити його на вихованні та проживанні із батьком ОСОБА_1.

На підставі наведеного, ст. ст. 51, 56, 160 - 161 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України , суд , -

в и р і ш и в:

Позов задоволити .

Змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, 05.08.2007р.н., визначене за рішенням Косівського районного суду від 18.11.2015р. та залишити його на вихованні та проживанні із батьком ОСОБА_1, 30.11.1972Р.Н., жителем селища Кути, вул..Гоголя,40, Косівського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк