Справа № 405/674/17
Провадження №2/405/168/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року. Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

за участю учасників справи:

представника позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу № 405/674 /17 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просив усунути перешкоди у володінні та користуванні будинком № 18-А по вул. Айвазовського у м. Кропивницькому, що належить на праві власності публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2015 року (справа № 405/8435/14-ц, провадження № 2/405/1490/14), яке набрало законної сили 04.11.2015 року, та підтверджено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04.11.2015 року, є власником житлового будинку № 18-А по вул. Айвазовського у м. Кропивницький. Зазначив, що у вказаному будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що позбавляє його (позивача) можливості розпоряджатися своєю приватною власністю - будинком, зокрема, шляхом здачі в оренду з наступним продажем. З огляду на зазначене, посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, позивач просив усунути перешкоди у володінні та користуванні належним йому (позивачу) нерухомим майном шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з належного позивачу на праві приватної власності будинку № 18-А по вул. Айвазовського у м. Кропивницькому.

Ухвалою від 22.02.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено судовий розгляд зазначеної справи.

Відповідачем ОСОБА_2 подано заперечення проти позову від 24.06.2017 року, зареєстроване в суді 26.06.2017 року за вх. № 14544, в якому остання, не визнаючи позов та не погоджуючись з предявленими позовними вимогами, посилаючись на положення ст. 39, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР в обґрунтування своєї позиції зазначила, що будинок № 18-А по вул. Айвазовського у м. Кропивницький був переданий в іпотеку на підставі іпотечного договору № МБИ-3/12-07 від 04.12.2007 року та який (будинок) був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів згідно з кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04.12.2007 року, що свідчить про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла. Зазначила, що саме така позиція висловлена й у правовому висновку Верховного Суду України в постанові від 18.03.2015 року (справа № 6-39цс15). Крім того, відповідач зазначила, що в будинку № 18-А по вул. Айвазовського у м. Кропивницький, окрім відповідачів у даній справі, зареєстровані та проживають також її невістка ОСОБА_5 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук відповідача ОСОБА_2В.).

Ухвалою від 14.11.2017 року залишено без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_4 про залучення до участі в цивільній справі № 405/674/17 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, як співвідповідача ОСОБА_5, яка є також законним представником малолітньої дитини сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за довіреністю ОСОБА_1 підтримав позицію позивача щодо обґрунтування заявлених позовних вимог, просив позовні вимоги задовольнити, додатково пояснивши, що предметом позову не є звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, в звязку з чим вважає заперечення проти позову відповідача ОСОБА_2 не обґрунтованим.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання, призначене на 26.06.2018 року не зявились, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомляли, заяви від відповідачів про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надходили, причини не явки суду не відомі.

Поряд з цим, судові повістки про виклик відповідачів в судові засідання на 23.01.2018 року, 22.05.2018 року та 26.06.2018 року, які надсилались судом за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця проживання відповідачів: вул. Айвазовського, буд. 18-А, м. Кропивницький, поверталися до суду установою поштового звязку 24.11.2017 року, 11.04.2018 року та 24.05.2018 року відповідно з поміткою «за закінченням терміну зберігання, при цьому, будучи раніше неодноразово повідомленими за вищевказаною адресою про попередні час та місце проведення судових засідань, які призначались на 26.04.2017 року, 06.06.2017 року, 26.06.2017 року, 28.09.2017 року, 14.11.2017 року, та в які (судові засідання) відповідачі не зявлялися, надаючи суду клопотання від сторони відповідачів про відкладення розгляду справи (клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення судового засідання, призначеного на 26.06.2017 року, в звязку із поганим самопочуттям /а.с. 57/; клопотання представника відповідача ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_7 про відкладення судового засідання, призначеного на 26.06.2017 року, в звязку з участю в судовому засіданні в іншому суді /а.с. 60/; клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладення судового засідання, призначеного на 26.06.2017 року, в звязку з перебуванням у відрядженні /а.с. 62/; клопотання представника відповідача ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_7 про відкладення судового засідання, призначеного на 28.09.2017 року, в звязку з перебуванням у відрядженні /а.с. 74/; клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладення судового засідання, призначеного на 28.06.2017 року, в звязку з хворобою /а.с. 75/, клопотання відповідача ОСОБА_3 про відкладення судового засідання, призначеного на 03.04.2018 року, в звязку з хворобою, необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та залученням представника /а.с. 109/), - відповідачі із заявами про зміну свого місця проживання або місцезнаходження до суду в порядку, передбаченому ст. 131 ЦПК України, не звертались, на підставі чого та з урахуванням положень ч. 3 ст. 131 ЦПК України судові повістки про виклик в судове засідання на 26.06.2018 року, що надсилалися відповідачам, - вважаються доставленими.

Крім того, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що передбачено також ст. 43 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

На підставі викладеного, враховуючи неявку відповідачів, неотримання останніми за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання судових повісток та не повідомлення ними про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи, а також неповідомлення причин неявки в судові засідання, за умови отримання судом відомостей про їх (відповідачів) виклик до суду в порядку, визначеному ЦПК України, відповідно до положень ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якими передбачено, що якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом, тому така поведінка відповідачів визначається судом як зловживання останніми наданими їм процесуальними правами, на підставі чого суд прийшов до висновку про розгляд даної справи за відсутності відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, який підтримав предявлений позов, обґрунтовуючи позовні вимоги аналогічно викладеним у позовній заяві, враховуючи заперечення проти позову відповідача ОСОБА_2 від 24.06.2017 року, позицію відповідача ОСОБА_3 щодо невизнання позовних вимог, викладену в клопотанні від 24.06.2017 року, зареєстрованому в суді 28.06.2017 року за вх. № 14541, від 28.09.2017 року, зареєстрованому в суді 28.09.2017 року за вх. № 22335, від 02.04.2018 року, зареєстрованому в суді 03.04.2018 року за вх. № 8443, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2015 року (справа № 405/8435/14-ц, провадження № 2/405/1490/14), яке набрало законної сили 04.11.2015 року, та яке залишено без змін рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 04.11.2015 року (провадження № 22-ц/781/2254/15), яке в свою чергу залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.03.2016 року (справа № 405/8435/14-ц (№ 6-35622св15)), - позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Реєстраційна служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області, Управління Державної міграційної служби у Кіровоградській області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з будинку, - задоволено частково; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № МБИ-3/12-07 від 04.12.2007 року в сумі 2573168, 50 грн., з якої: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 254325,93 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 144036,70 грн., сума строкової заборгованості по відсоткам 7 584,44 грн., сума простроченої заборгованості по відсоткам 351048,39 грн., сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 924,00 грн., сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 48263,60 грн., пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії (за період з 03.03.2013 року по 03.03.2014 року) 1766985,44 грн.) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок номер 18-А на вулиці Айвазовського у м. Кіровограді, що складається з житлового будинку, загальною площею 157,5 кв.м, житловою площею 80,2 кв.м, гаражу, вбиральні, льоху, водопроводу, огорожі, замощення, зливної ями, зливної ями, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору обміну № 3152 від 22.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8, шляхом визнання права власності на зазначене майно будинок номер 18-А на вулиці Айвазовського у м. Кіровограді за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 62972892 від 07.07.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_9 Київського міського нотаріального округу м. Києва 05.07.2016 року зареєстровано право приватної власності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на житловий будинок, обєкт жилої нерухомості, загальною площею 157,5 кв.м., житлова площа 80,2 кв.м., який знаходиться за адресою: Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вулиця Айвазовського, будинок 18-А, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.06.2015 року, справа № 405/8435/14-ц.

Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідками квартального комітету № 5 Подільського району м. Кропивницького від 10.01.2017 року № 9, від 26.06.2017 року № 300, від 13.11.2017 року № 614.

Таким чином, судом встановлено, що будинок номер 18-А на вулиці Айвазовського у м. Кропивницький (колишня назва міста Кіровоград), на час звернення позивача з даним позовом до суду, під час розгляду справи судом та ухвалення даного рішення, є приватною власністю позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

При цьому, судом відзначається, що в ході розгляду справи відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження права проживання у спірному будинку та судом не встановлено наявності таких відносин між позивачем та відповідачами, які б ґрунтувалися на законі чи договорі та встановлювали право користування відповідачами належним позивачу нерухомим майном з часу державної реєстрації такого права в установленому законом порядку.

Надаючи оцінку позиції відповідача ОСОБА_2, яка в обґрунтування заперечення проти позову посилалась на положення ст. 39, ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР, судом відзначається, що така позиція відповідача є не обґрунтованою, виходячи з наступного.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, стаття 40 вказаного Закону містить правові положення, які регулюють порядок та умови звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, яке є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей та осіб, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди) з урахуванням положень ч. 2 ст. 40 зазначеного Закону.

Стаття 109 ЖК УРСР визначає види процедур виселення із займаного жилого приміщення, а саме: добровільно, в судовому порядку, в адміністративному порядку, та містить положення, які регулюють особливості виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, суд не погоджується з позицією відповідача ОСОБА_2 в частині посилання на норми Закону України «Про іпотеку» (ст.ст. 39, 40) та ст. 109 ЖК УРСР, як на правову підставу обґрунтування заперечення проти позовних вимог позивача, заявлених на захист права володіння та розпорядження належним на праві приватної власності житловим приміщенням, так як на матеріально-правове регулювання спірних відносин, що виникли між сторонами по справі, з приводу обєкта права приватної власності, враховуючи встановленні судом обставини даної справи, - положення вищевказаних норм не поширюються.

З цих саме підстав суд не погоджується з посиланням відповідача ОСОБА_2 на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 18.03.2015 року (справа № 6-39цс15), оскільки предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини у справі, які була предметом розгляду Верховним Судом України, та у даній справі, яка є предметом даного судового розгляду не є подібними, та матеріально-правове регулювання спірних відносин у даній справі та у вищевказаній справі, розглянутій Верховним Судом України, не є однаковими.

Щодо надання оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог та обраного позивачем способу захисту цивільного права шляхом усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном (житловим будинком) та засобу реалізації такого захисту шляхом виселення відповідачів, судом відзначається наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом на захист свого права власності на житлове приміщення - будинок, який належить позивачу на праві приватної власності, предметом якого (позову) є вимога володіючого майном власника (позивача) про усунення порушень його (позивача) права власності до відповідачів, які перешкоджають позивачу належним чином володіти та користуватися зазначеним майном, в звязку з чим позивач вимагає усунення перешкод у реалізації ним права приватної власності шляхом виселення з належного позивачу будинку відповідачів, які проживають та зареєстровані в ньому (будинку).

Основні засади права власності, встановлені Конституцією України, в статті 41 якої визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить, як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Одним із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, пов'язаний зі вчиненням іншою особою дій, спрямованих на порушення права, належного особі (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦПК України). Так, зокрема, такий позов може бути подано у випадку, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов - ст. 391 ЦК).

При цьому, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем(ами), який(і) користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна.

За таких обставин справи, суд приходить до висновку, що обраний позивачем, як власником житлового будинку, спосіб захисту цивільного права - права приватної власності на нерухоме майно, шляхом усунення перешкод у володінні та користуванні вищевказаним майном є належним способом захисту порушеного права позивача, при цьому, засіб реалізації такого способу захисту шляхом виселення відповідачів є обґрунтованим заходом, який здатен забезпечити реальний захист порушеного права позивача.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, враховуючи, що відповідачами не надано доказів наявності підстав, які б ґрунтувались на положеннях закону чи договору, для продовження права користування відповідачами вищевказаним будинком після набуття позивачем права власності на нього (будинок) та державної реєстрації такого права в установленому законом порядку, та беручи до уваги відсутність згоди позивача, як власника житлового приміщення, на проживання в ньому відповідачів, суд вважає вимогу позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про усунення перешкоди у володінні та користуванні будинком № 18-А по вулиці Айвазовського у м. Кропивницькому, що належить позивачу на праві приватної власності, шляхом виселення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з вказаного будинку, - обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав особи, тому така вимога підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідачів документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1600,00 грн. (платіжне доручення № 21297 від 30.01.2017 року) по 533,33 грн. з кожного відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст. 77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, - задовольнити.

Усунути публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» перешкоди у володінні та користуванні будинком під номером №18-А по вулиці Айвазовського у м. Кропивницькому, що належить на праві приватної власності публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 з будинку №18-А по вул. Айвазовського у м. Кропивницькому.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в розмірі по 533 грн. 33 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є апеляційний суд Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_10