Справа № 331/4199/2018
Провадження 2/331/1243/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22 » жовтня 2018 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В. при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей по Олександрівському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей по Олександрівському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 13 серпня 2016 року по жовтень 2017 р. вона перебувала з відповідачем - ОСОБА_2 , у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції (свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 ), але жити окремо почали у травні 2017року.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася жити разом з позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

До теперішнього часу вона та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання доньки. Зараз дитина мешкає разом з позивачем ОСОБА_3 .

Виховує самостійно їхню доньку та ще одну дитину від іншого шлюбу. Батько ОСОБА_4 усіляко сприяє тому, щоб позивачка ОСОБА_3 відмовилася від батьківських прав на дитину, та віддала її йому. Позивачка не згодна із тим, щоб їхня донька проживала із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання ОСОБА_4 разом з нею, її матір`ю. Також, їй нещодавно стало відомо, що мати ОСОБА_2 хотіла без її відома вивезти дитину разом із ОСОБА_2 до АР Крим, де зараз і мешкає відповідач.

Зазначає, що відповідач усіляко відмовлявся зареєструвати доньку за своєю адресою.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді даного питання просить суд врахувати те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку, оскільки він працює приватним підприємцем. Вона, в свою чергу, має час піклуватися про своїх дітей, відводити їх до навчальних закладів та своєчасно забирати.

У зв`язку з тим, що у дитячому садочку відсутня завідуюча в літній період, вона не може надати довідку, що дитина відвідує ДНЗ, замість цього вона приклала копію сплати за харчування, як доказ, що дитина ходить у ДНЗ № 164, за адресою АДРЕСА_1 .

Також зазначає, що коли дитина хворіє, про неї піклується лише вона. Ще не було жодного прецеденту, щоб батько дитини провів безсонну ніч коло ліжка доньки.

Крім того, вона проживає разом із бабусею дітей, вона має сили та бажання доглядати за двома онуками.

В даний момент відповідач проживає у АР Крим м. Феодосія, більше їй нічого невідомо.

В квартирі, де вона мешкає три кімнати з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Також обладнана кімната для дитини, щоб ОСОБА_4 могла мати здоровий сон, навчатися, гратися.

Таким чином, проживання доньки разом з нею відповідає її інтересам. Вона має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. Вона не маю наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої дитини.

Згідно з актом обстеження спеціалістів служби у справах дітей для виховання, розвитку проживання та утримання доньки вона забезпечила всі необхідні умови.

Оскільки відповідач декілька разів висловлювався з погрозами в її адресу, що забере доньку до себе, суд має визначити місце проживання ОСОБА_5 .

У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, окрім того положення ч. 1 ст. 161 СК, вказують на необхідність з`ясування особистої прихильності дитини до кожного з батьків. У зв`язку з цим зазначений орган опіки та піклування необхідно залучити до участі у справі яктретю особу, яка не заявляє самостійних вимог та заслухати орган опіки та піклування, з`ясувавши його особисту прихильності до кожного з батьків.

На підставі вищевикладеного просить суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Санкт-Петербург, з позивачем по справі ОСОБА_3 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі сплаченої суми судового збору (704 грн.80 коп - сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

В підготовчому судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позов підтримала та просила його задовольнити.

У підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У підготовчому судовому засіданні представник третьої особи служби (управління) у справах дітей по Олександрівському району Запорізької міської ради Волошко І.О. проти задоволення позову не заперечувала.

З огляду на визнання відповідачем позову, суд на підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов піддягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13 серпня 2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Олександрівським районним у м. Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 220, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2017 року.

Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася жити разом з позивачем та перебувати на повному її утриманні.

Позивачка ОСОБА_3 разом з дочкою ОСОБА_4 мешкають разом із бабусею, яка має сили та бажання доглядати за онукою.

В квартирі, де вона мешкає три кімнати з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Також обладнана кімната для дитини, щоб ОСОБА_4 могла мати здоровий сон, навчатися, гратися.

На думку суду проживання доньки ОСОБА_4 разом з її матір*ю ОСОБА_3 відповідає її інтересам. Позивачка ОСОБА_3 має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини.

Відповідно до акту обстеження спеціалістів служби у справах дітей для виховання, розвитку проживання та утримання доньки позивачка ОСОБА_3 забезпечила всі необхідні умови.

Згідно з пунктом 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 150, частин першої, другої статті 155 СК України батьки зобов`язані поважати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Зокрема, у статті 141 СК України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Нормою, викладеною у статті 51 Конституції України передбачено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 р., який є чинним, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що на даний момент відповідати інтересам дитини буде визначення місця її проживання разом з матір*ю. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить перш за все з найкращих інтересів дитини, які виражаються у забезпеченні розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Таким чином, суд, оцінюючи зібрані у справі докази, а також той факт, що відповідч ОСОБА_2 визнав позов у повному обсязі, приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 161 СК України, ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба (управління) у справах дітей по Олександрівському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Санкт-Петербург з матір*ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м. Запоріжжя, ІПН: НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко