Справа № 450/1239/16-ц
Провадження № 2/463/432/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.01.2009р. в загальному розмірі 21 619,67 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19.01.2009р. року між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Зміна кредитного ліміту може відбуватись за рішенням банку, який може прийняти таке рішення в будь-який момент. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодився зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав їй обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, остання обовязку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 30.04.2016р. загальний розмір заборгованості становить 21619,67 грн., з яких 2158,23 грн. заборгованість за тілом кредиту, 14955,74 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3000 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1005,70 грн. штраф (процентна складова). Дану суму просить стягнути в примусовому порядку.

В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині позову справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визначала частково. Підтвердила, що дійсно отримала кредит на вказану суму, частково його повертала, а в подальшому, перестала користуватись кредитною карткою і тому, розмір заборгованості вважає завищеним. У звязку з скрутним матеріальним становищем не має можливості повертати кошти і тому, просить зменшити розмір заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З оглянутої в судовому засіданні копії заяви клієнта від 19.01.2009р. (а.с.7) вбачається, що відповідач, ознайомлена та згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до заяви відповідача та ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг, позивач видав відповідачу кредитну картку з обумовленим лімітом кредитних коштів, а відтак, слід вважати встановленим, що позивач виконав свої зобовязання за договором і проти чого відповідач не заперечила.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не належним чином виконує зобовязання по кредитному договору відповідно до графіку погашення кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.4-6), заборгованість за тілом кредиту становить 2158,23 грн., а заборгованість за відсотками 14955,74 грн.

З огляду на відсутність доказів про виконання відповідачем грошового зобовязання щодо повернення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд визнає такі вимоги обґрунтованими та ухвалює рішення про їх задоволення.

В свою чергу, доводи відповідача про те, що остання не користувалась кредитною карткою суд вважає неспроможними.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, її розмір за тілом кредиту починаючи з квітня 2014р. не змінювався, і на вказану суму лише нараховувались відсотки. Останній платіж щодо повернення кредитних коштів відповідач здійснила 08.10.2013р.

Вказане також відображено у виписці по рахунку клієнта, яку надала відповідач в ході розгляду справи (а.с.66-86).

За загальним правилом, яке закріплено в ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на те, що відповідач порушила умови договору щодо виконання обовязку частина, зобовязання не може вважатись припиненим і тому, припинення користування кредитною карткою правового значення не має.

Що стосується вимоги про стягнення штрафних санкцій, а саме 3000 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1005,70 грн. штрафу (процентна складова), в її задоволенні належить відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини випливають із договору приєднання, укладеного у відповідності до вимог ст. 634 ЦК України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання ст. 549 ЦК України.

Положення про стягнення обрахованих позивачем штрафних санкцій, які за своєю юридичною природою є неустойкою передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.9-14).

За правилами ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У подібній, проте не аналогічній цивільній справі № 6-240цс14 Верховний Суд України в своїй постанові від 11.02.2015р. вказав, що ОСОБА_2 та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписувались, не є складовою укладеного між сторонами договору.

В свою чергу, під час розгляду іншої цивільної справи № 6-2320цс16 з аналогічними правовідносинами Верховний Суд України скасував рішення судів попередній інстанції в частині вирішення вимог про стягнення пені та штрафів та направивши справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_2 надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифи не містять підпису відповідача, а суд при цьому не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_2 є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці ОСОБА_2 мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Більше того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

У справі яка розглядається долучені позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8) не містять підпису відповідача, що в сукупності, свідчить про недоведеність позивачем вимоги про стягнення неустойки, оскільки немає належних і допустимих доказів про те, що саме такі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли на момент укладення договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи лише заяву позичальника.

Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Таким чином, оскільки умови укладеного між сторонами договору про стягнення штрафних санкцій, які відповідачем не підписувались в силу вимог ч. 2 ст. 547 ЦК України є нікчемними, підстави для стягнення з відповідача 3000 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксована ставка), 1005,70 грн. штрафу (процентна складова) відсутні і тому, в цій частині позов слід залишити без задоволення, що відповідає правому висновку Верховного Суду, сформульованому під час розгляду цивільної справи № 203/5497/13-ц.

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Виключення умови про стягнення неустойки, яка по суті є відповідальністю відповідача за порушення грошового зобовязання у кредитних правовідносинах, де останній вважається слабшою ланкою, свідчить про наявність обґрунтованого припущення, що без такої умови договір був би укладений.

Тому, позов належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача лише суму заборгованості за кредитом та відсотками в загальному розмірі 17113,97 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 3, 8, 11, 15, 16, 207, 215, 216, 217, 509, 526, 534, 598, 599, 607, 610, 625, 629, 634, 638, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1(26.09.1951р.н., м. Львів, вул. М.Печери, 71, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, , МФО 305299, рахунок № 3111) заборгованість за договірним зобовязанням в розмірі 17 113,97 грн. (сімнадцять тисяч сто тринадцять грн. девяносто сім коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1378 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30.07.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.