АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1473/18Головуючий по 1 інстанції - Степченко М.Ю.
Категорія: 19, 23 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Сіренка Ю.В., Гончар Н.І.

за участю секретаря Попової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсною частини договору факторингу від 21 липня 2015 року №20150721-г, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року на суму 36 825, 06 грн.

21 липня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20150721-Г, у відповідності до умов якого, ПАТ «Платинум Банк» відступив позивачу право вимоги коштів від відповідача, право на одержання яких належить ПАТ «Платинум Банк».

Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року - реєстру заборгованостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 44 548,51 грн, з яких: 36 825, 06 - заборгованість за основною сумою боргу; 2580 грн - заборгованість за процентами та комісією; 5123,45 грн - пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

На виконання умов Договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року на адресу ОСОБА_3, від імені ПАТ «Платинум Банк» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов'язання. Після відступлення ПАТ «Платинум Банк» позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ПАТ «Платинум Банк», ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

На підставі викладеного, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства суму заборгованості за кредитним договором №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року в розмірі 44 548, 51 грн.

17 березня 2017 року ОСОБА_3, в свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання недійсною частини договору факторингу від 21 липня 2015 року №20150721-г.

В мотивування позовної заяви вказував, що договір факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є недійсним в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року, оскільки укладений він з порушеннями вимог Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, так як йому було надано споживчий кредит.

Крім того, вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» неправомірно нарахувало комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача (комісію).

Також ОСОБА_3 зазначає, що посилання відповідача за зустрічним позовом, що ним було отримано повідомлення про відступлення права вимоги суперечить вимогам Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1155, оскільки таких повідомлень він не отримував.

Зазначає, що за відсутності в матеріалах цивільної справи належних доказів щодо фактичного отримання ОСОБА_3 письмової вимоги нового кредитора, вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не довело ту обставину, що строк виконання зобов'язання за договором факторингу практично настав.

Вказує, що оскільки відсутні будь-які докази того, що фактори чи клієнти повідомляли боржника про відступлення права грошової вимоги, то наразі немає правових підстав для стягнення із нього кредитної заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного, ОСОБА_3 просив суд визнати, в порядку захисту прав споживача, недійсними частину договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року та додатку №1 від 21.07.2015 року до нього, які укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ПАТ «Платинум Банк» щодо відступлення права вимоги за договором споживчого кредитування №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року про стягнення із ОСОБА_3 кредитної заборгованості, комісії та пені на суму 44 548,51 грн; відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року в розмірі 39405, 06 грн, з яких 36825, 06 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 2580 грн - заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в сумі 1378 грн.

В решті вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 1600 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги позивача за первісним позовом є законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, які містяться в матеріалах справи (кредитним договором, розрахунком заборгованості за кредитним договором, договором факторингу, реєстром заборгованості за договором факторингу). Проте, відмовляючи в частині стягнення пені за порушення графіку погашення заборгованості в сумі 5 143, 45 грн, суд вказав, що вказана пеня нарахована станом на 20.07.2015 року, строк звернення до суду із даною вимогою становить один рік та сплив 20.07.2016 року, водночас позивач звернувся з даним позовом до суду 28.10.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 суд керувався та виходив з того, що Конвенція УНІДРУА, на яку в зустрічному позові посилався ОСОБА_3, підлягає застосуванню виключно у випадках, коли грошові вимоги, що відступаються, випливають з договорів між постачальником та боржником, які знаходяться на території різних держав. Таким чином суд прийшов до висновку, що договір факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року є укладеним у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його укладення та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, ухвалення його з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було перевірено належним чином розрахунок кредитної заборгованості (в розмірі щомісячних платежів), також залишено поза увагою правомірність нарахування банківської установою комісії за обслуговування кредиту в сумі 2580 грн., яка не містить чіткого розшифрування за які банківські послуги відповідач повинен сплачувати на рахунок ПАТ «Платинум Банк» грошові кошти комісії 516 грн щомісяця.

Зазначає, що в матеріалах справи не міститься підтвердження отримання апелянтом повідомлення від позивача за первісним позовом про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Вказує, що до матеріалів справи не додано всіх доказів фактичної передачі права вимоги за кредитним договором. Інші доводи апеляційної скарги були викладені ОСОБА_3 в поданій ним зустрічній позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вказало, що укладенням договору факторингу, умови кредитного договору №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року не змінювались, позивачем за первісним позовом не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Щодо посилань апелянта на невручення йому повідомлення про відступлення права вимоги, то ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що вказане не є перешкодою для реалізації його зобов'язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі.

В частині посилань ОСОБА_3 на Конвенцію УНІДРУА, то позивач за первісним позовом вказав у відзиві на їх необґрунтованість, оскільки Конвенція підлягає застосуванню виключно у випадках, коли грошові вимоги, що відступаються, випливають з договорів між постачальником та боржником, які знаходяться на території різних держав.

Зазначає, що всі нараховані відсотки, комісія за обслуговування кредиту нараховувались виключно первісними кредиторами, а саме ПАТ «Платинум Банк», що і підтверджується розрахунком заборгованості.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_3 кредитного договору №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року, відповідач отримав грошові кошти в сумі 36 825, 06 грн на строк 78 місяців, з процентною ставкою за користування кредитом - 30,91% річних та щомісячною комісією за обслуговування кредиту 516 грн (т. 1 а.с. 6).

Пунктом 4.3. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення сплати заборгованості за даним договором, позичальник зобов'язаний платити банку пеню в розмірі 0,3% від суми простроченої заборгованості за даним договором за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року, станом на 20.07.2015 року ОСОБА_3 має заборгованість перед банком у розмірі 44 548,51 грн, яка складається із: заборгованість за основною сумою боргу - 36 825,06 грн; комісія - 2 580 грн; пеня за порушення графіку погашення заборгованості - 5 143,45 грн (т. 1 а.с. 11).

В статті 627 ЦК України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

21 липня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20150721-Г, у відповідності до якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року реєстру заборгованостей позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року на суму 44 548,51 грн.

Відповідно до витягу з Реєстру заборгованостей за договором факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року у розмірі 44 548,51 грн, з яких: 36 825,06 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2580 грн заборгованість по процентам та комісією, 5143, 45 грн - пеня за порушення графіку погашення заборгованості (т. 1 а.с. 112-114).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 ЦК України).

На підтвердження виконання умов даного договору факторингу між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», позивачем за первісним позовом було долучено до матеріалів справи акт прийому-передачі реєстру заборгованостей, витяг з Додатку №1 до Договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2017 року, акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру заборгованостей в електронному вигляді.

Позивачем за первісним позовом було також долучено до матеріалів справи копію повного тексту договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2015 року, у якому містяться пункти щодо загальної суми прав вимоги, що відступаються за даним договором та ціну продажу, а також інші істотні умови притаманні вказаному виду договорів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що у справі відсутній складений сторонами акт приймання-передачі права вимоги із вказівкою на точну ціну відступлення права вимоги за спірним кредитним зобов'язанням, оскільки така ціна хоча і не зазначена у окремому акті, проте визначена в Додатку №1 до Договору факторингу №20150721-Г від 21.07.2017 року.

Таким чином, судом встановлено, що договір факторингу між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 21 липня 2015 року є укладеним і виконаним.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що усі права первісного кредитора за вищевказаним кредитним договором перейшли до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Аргументи ОСОБА_3 щодо неповідомлення його належним чином про відступлення прав вимоги за кредитним договором укладеним між ним та ПАТ «Платинум Банк» №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року, колегія суддів вважає частково вірними керуючись наступним.

Так, дійсно до позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було долучено повідомлення ПАТ «Платинум Банк» від 27 липня 2015 року про відступлення права грошової вимоги, яке адресоване ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 12) та повідомлення направлене ОСОБА_3 позивачем за первісним позовом про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року та включення персональних даних до бази персональних даних від 27 липня 2015 року (т. 1 а.с. 13).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджувати отримання вказаних повідомлень ОСОБА_3 у відповідності до положень, які містяться в Правилах надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2012 року №1155.

Однак, неотримання ОСОБА_3 зазначених повідомлень не звільняє його від обов'язку виконання умов кредитного договору№6632/1140DCLRKPT від 29 липня 2014 року.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Водночас ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконував, як до укладення договору про відступлення прав вимоги, так і після його укладення, про що свідчить наявна у нього заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням усіх обставин справи, встановивши, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за кредитним договором від 29 липня 2014 року і що відповідач ОСОБА_3 не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як нового кредитора виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що судом не перевірено розрахунки кредитної заборгованості, зокрема і правомірність нарахування банківською установою комісії, то колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 погодився з умовами договору під час його підписання, застережень щодо змісту правочину не висував та від укладення договору на таких умовах не відмовився, до суду про визнання недійсним кредитного договору не звертався, а тому зобов'язаний виконувати ці умови.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочинну за ним, безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Крім того, апелянт стверджує, що судом першої інстанції не враховано положення Закону України «Про приєднання України до Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг» №3302-IV від 11.01.2006 року.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», редакція якого діяла на момент укладення спірного договору факторингу, фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Нормами ЦК України та нормами наведеного вище закону не обмежено можливості укладення договорів факторингу по відношенню до боржників - фізичних осіб, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» мало право на укладання договору факторингу по відношенню до боржників-фізичних осіб, зокрема і відповідача за первісним позовом.

Крім того, надаючи належну правову оцінку доводам ОСОБА_3, викладеним в зустрічній позовній заяві, суд першої інстанції правильно зазначив, що ні у підпункті «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава 28.05. 1988 року), на який посилається позивач, ні іншими статтями цієї Конвенції УНІДРУА, не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що оспорюваний договір відповідає положенням статей 512, 514, 1077, 1079 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання його недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів (пункт 21 постанови Пленума Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06 серпня 2018 року відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у даній справі.

ОСОБА_3 рішення суду оскаржувалось в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом та відмова у задоволенні зустрічного позову, а тому із останнього на користь держави підлягає сплаті судовий збір в розмірі 3 778 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року - залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 3 778 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2018 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар