Справа № 629/1920/18
Номер провадження 2/629/942/18
12.10.2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Котяй А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова цивільну справу №629/1920/18 за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, представник позивача за довіреністю - ОСОБА_3, представник відповідача за договором - ОСОБА_4, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд визнати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наприкінці березня 2009 року познайомився з відповідачем та у них виникли стосунки, вони почали жити разом. Як вказує ОСОБА_1 стосунки тривали до березня 2010 року, у лютому 2010 року він дізнався про вагітність та запропонував одружитись, але відповідач відмовила та переїхала від нього. Позивач дізнався про те, що ОСОБА_2 народила хлопчика та зранку 22.09.2010 року був в лікарні. Після народження сина, відповідач переїжджати до позивача відмовилась. ОСОБА_1 допомогав матеріально, купив побутову техніку та на даний час надає гроші на утримання сина. Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_5 в свідоцтві про народження значиться по батькові як «Владиславович». У 2018 році, ОСОБА_1 мав розмову з вчителем ОСОБА_5, звідки дізнався, що його син офіційно по документам не має батька. У зв'язку з вище вказаним, позивач просить визнати його батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою суду від 13.06.2018 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду.
26.06.2018 року відповідач надала відзив на позов, в якому просила застосувати позовну давність до позовних вимог, пред'явлених позивачем, також вказала, що вона не заперечує факт знайомства, стосунків, спільного проживання, не заперечує, що ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_5, що він дарував дорогоцінні подарунки сину, однак заперечує той факт, що він постійно спілкується з дитиною та цікавиться особистим життям дитини, зазначає, що він не приходив за місцем проживання дитини та спілкувався з нею лише інколи по телефону. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 відмовився разом із нею подавати заяву про визнання батьківства. На підставі вище вказаного, ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову.
Сторони у судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином, про причини не явки не повідомили.
З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та докази на їх підтвердження; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що вони наприкінці березня 2009 року познайомилися та у них виникли стосунки, згодом почали жити разом, стосунки тривали до березня 2010 року. Позивач знав про народження дитини.
На підтвердження участі у вихованні та спілкування з сином, позивачем були надані фотознімки(а.с.7-10), накладні про направлення відповідачу відправлень: книжок, іграшок та іншого(а.с.11-16), квитки про поїздки до м.Лозова(а.с.17-20, 31-32), квитанцію про купівлю речей для сина(а.с.21-26), квитки на атракціони(а.с.27), бланки на переказ готівки(а.с.29-30, 33-34).
Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано жодного підтвердження, викладеного у відзиві. Факт того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини та те, що він купує сину подарунки позивачем не оспорюється.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір'ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Факт батьківства відповідачем не оспорюється.
Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України.
Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України).
У ст. 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.
Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Пунктами 6,9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей.
Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.
Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає, так як ОСОБА_1 з моменту народження та по теперішній час приймає участь у вихованні дитини та допомагає матеріально.
Зважаючи на те, що позивач надав докази на підтвердження участі у вихованні сина з моменту його народження, враховуючи те, що факт спілкування ОСОБА_1 з сином відповідач частково підтверджує та не заперечує факт того, що позивач є біологічним батьком дитини, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.
На підставі ст.ст. 126,127,128 СК України, керуючись 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, представник позивача за довіреністю - ОСОБА_3, представник відповідача за договором - ОСОБА_4,- задовольнити в повному обсязі.
Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Суддя Т.О.Каращук