Справа № 346/3559/17
Провадження № 22-ц/779/923/2018
Головуючий у 1 інстанції П'ятковський В. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом по справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації Коломийської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та скасування запису про право власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене суддею Пятковським В.І. 22 травня 2018 року в м. Коломия, Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 подав позов до відділу державної реєстрації Коломийської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та скасування запису про право власності, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є власником будинковолодіння № 17 по вул. Грушевського в селищі Отинія Коломийського району Івано-Франківської області. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року визнано право власності ОСОБА_2 на будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами по вул. Грушевського, 19 в селищі Отинія Коломийського району, Івано-Франківської області,однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2014 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на самовільну прибудову до будинку по вул.Грушевського,19 в смт.Отинія, площею 95,2 кв.м. та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні цих позовних вимог. В решті рішення залишено без змін.

Таким чином, вказаним рішенням суду встановлено факт порушення його прав здійсненою ОСОБА_2 самочинною прибудовою. Також управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області скасовано декларацію про готовність обєкта до експлуатації житлового будинку.

Разом з тим, всупереч прийнятому рішенню, державним реєстратором було проведено державну реєстрацію права власності на самочинне будівництво і будинок ОСОБА_2 в цілому та внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Оскільки наявність зареєстрованого права власності на вказаний обєкт нерухомості позбавляє його можливості звернутися з вимогами про приведення вказаного самочинного будівництва у відповідність до вимог державних будівельних норм або його знесення, з урахуванням уточнених позовних вимог остаточно просив суд скасувати запис про право власності за №6264079 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на обєкт нерухомого майна (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 32) за адресою вул. Грушевського,19,смт.Отинія Коломийський район, зареєстрованого на імя ОСОБА_2 (а.с.2-5,19)

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. (а.с.105-106)

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального права та неправильне встановлення обставин справи.

Апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що право реєстрації є фактично похідним правом самого права власності, яке в даному випадку виникло на підставі скасованого в частині рішення суду від 16.01.2014 року. Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт порушення відповідачем ОСОБА_2 його прав внаслідок здійснення самочинного будівництва, то відповідно і похідне право стосовно реєстрації права власності на таке будівництво порушує його права.

Судом в мотивувальній частині рішення не надано оцінки тій підставі позову, що наявність зареєстрованого права власності на вказаний обєкт самочинного будівництва позбавляє його можливості звернутися до державно-архітектурно будівельної інспекції з вимогами стосовно вжиття заходів щодо приведення вказаного будівництва у відповідність до вимог державних будівельних норм чи його знесення, як не заборонено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Вважає, що суд неправильно встановив обставини справи, які мають значення для справи, оскільки відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак факт наявності запису (№6264079) про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказаний обєкт нерухомого майна свідчить про офіційне визнання та підтвердження державою права власності на зазначене майно. Незважаючи на це, суд визнаючи факт здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва, фактично вказує позивачу яким із способів захисту порушення свої прав і законних інтересів він може скористатись і така позиція суду суперечить приписам п.2 ст.17 ЦК України.Відмовляючи в задоволенні позову у звязку з відсутністю порушеного права та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не врахував положення ч.2 ст.16 ЦК України. Крім того, посилаючись виключно на ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд невірно встановив обставини, які мають значення для справи, та невірно застосував вказану норму права, не врахувавши ст.311 цього ж Закону. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. (а.с.112-116)

17 липня 2018 року ОСОБА_2 подала відзив, у якому не погоджується з вимогами, викладеними у апеляційній скарзі та вважає її безпідставною та необґрунтованою. Вважає себе неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є державним реєстратором і до її обовязків не входить реєстрація речових прав на нерухоме майно. Факт державної реєстрації права власності на її будинковолодіння жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, який жодного разу не звертався до неї чи органу державної реєстрації з вимогою про скасування реєстрації права власності. Вважає, що позивач не звернувшись до субєкта державної реєстрації з рішенням апеляційного суду не мав права на звернення до суду із такими позовними вимогами. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_1 оскаржує владні та управлінські рішення та дії державного реєстратора та спір про право відсутній, то заявлений ним позов підлягає розгляду судом адміністративної юрисдикції. Просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, а відповідач її не визнала.

Представник відповідача відділу державної реєстрації Коломийської райдержадміністрації у судове засідання не з»явився, подана заява про розгляд справи без участі його представника.

Вислухавши пояснення представника апелянта, відповідача та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння з господарськими будівлями і спорудами по вул. Грушевського, 19 в селищі Отинія Коломийського району, Івано-Франківської області (а.с.6)

За апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначене рішення суду першої інстанції переглянуто в апеляційному порядку і рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2014 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на самовільну прибудову до будинку, зазначену в технічному паспорті літерою А1 площею 95,2 кв.м. та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог. (а.с.7-9)

Позивач ОСОБА_1 є власником будинковолодіння № 17 по вул. Грушевського в селищі Отинія Коломийського району Івано-Франківської області, тобто суміжним землекористувачем, що не оспорюється сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна № 93355011 від 01 серпня 2017 року за ОСОБА_2 на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 січня 2014 року зареєстрований житловий будинок, позначений літерою А, загальною площею 204,4 кв.м., житловою площею 90 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами : літньою кухнею, позначеною літерою Б; сараями, позначеними літерами В, Г, Д; убиральнею, позначеною літерою Е, вимощенням, позначеним літерою І, криницею - №1 та огорожею № 2-3 в с-щі. Отинія по вул. Грушевського, 19, Коломийського району, Івано-Франківської області. Реєстрація здійснена 08 липня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_4 (а.с.11-13)

На підставі до 29 Порядку внесення змін до декларацій, затвердженого постановою КМУ від 30.10.2013 року №918, скасовано декларацію про готовність обєкта до експлуатації житлового будинку за адресою: Коломийський район, смт. Отинія, вул.Грушевського, 19, що підтверджується відповіддю Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області від 12.03.2015 року (а.с.10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, дійшов висновку, що сам по собі факт реєстрації за відповідачем права власності на будинок в цілому не порушує прав та інтересів позивача, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили 27.01.2014 року, здійснена державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 08 липня 2014 року на житловий будинок, позначений літерою А, загальною площею 204,4 кв.м., житловою площею 90 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами : літньою кухнею, позначеною літерою Б; сараями, позначеними літерами В, Г, Д; убиральнею, позначеною літерою Е, вимощенням, позначеним літерою І, криницею - №1 та огорожею № 2-3 в селищі Отинія по вул. Грушевського, 19 Коломийського району Івано-Франківської області.

Згодом апеляційним судом Івано-Франківської області у ході перегляду рішення суду в апеляційному порядку встановлені обставини про те, що згідно інвентаризаційних матеріалів станом на 31.12.2012р. будинковолодіння складалось з будинку площею 109,2 м.кв., літньої кухні, трьох сараїв, убиральні, вимощення, криниці та огорожі. Проте у технічному паспорті на будинок від 21.10.2013р. зазначена прибудова площею 95,2 м.кв., за рахунок якої площа будинку збільшилася (109,2+95,2=204,4 м.кв.), що відповідає характеристикам будинку, зазначеним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що спорудження цієї прибудови є самочинним будівництвом, тому скасовано в цій частині рішення суду першої інстанції про визнання права власності на прибудову за ОСОБА_2 і відмовлено їй у позові в цій частині. Зазначене рішення суду від 14 серпня 2014 року набрало законної сили.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону на час здійснення реєстрації (08 липня 2014 року) визначалося, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Таким чином, державна реєстрація права власності на будинковолодіння здійснена відповідно до закону.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Можливість мати і здійснювати цивільні права і нести цивільні обов'язки нерозривно пов'язана із наявністю способів захисту цих прав і інтересів і дієвою процедурою їх застосування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції станом на 14 серпня 2014р. визначали заявника для державного реєстратора як заінтересовану особу.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядок надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно був врегульований Постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, яка втратила чинність з 01.01.2016р.

Пунктом 35 зазначеної Постанови визначалося, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

На час подання позову Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чинний в редакції Закону № 834-VIII від 26.11.2015, відповідно до якого визначено поняття заявника (п.3 ч.1 статті 2 Закону), який наділений правом подати заяву державному реєстратору про реєстрацію прав.

Таким чином, суд погоджується з доводами апелянта про те, що він не є заявником в розумінні зазначеного Закону.

У судовому засіданні відповідач не заперечувала, що вона, як власник будинку, не зверталася до державного реєстратора із заявою про внесення змін до Державного реєстру речових прав після скасування рішення суду про її право на прибудову.

Позивачем також не ставиться питання у судовому порядку про спонукання (зобов»язання) відповідача звернутися із заявою про внесення змін до Державного реєстру речових прав.

Слід також зазначити, що Законом № 1666-VIII від 06.10.2016 Розділ V Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» доповнено статтею 31-1, за приписами якої реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ ;Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності" визначено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром прав та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов'язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду.

Таким чином позивач мав подати належним чином засвідчену копію рішення суду державному реєстратору, а державний реєстратор перевірити наявність такого в Єдиному державному реєстрі судових рішень та вчинити дії, передбачені законом.

Бездіяльність державного реєстратора оскаржується в судовому порядку.

Доказів подання рішення суду від 14 серпня 2014 року державному реєстратору позивач не представив. Отже, таким способом захисту порушеного права він також не скористався.

Стаття 376 ЦК України є спеціальною нормою, яка регулює відносини, які виникають внаслідок самочинного будівництва і право позивача може бути захищене у спосіб, визначений положеннями зазначеної статті. Такий спосіб захисту буде ефективним для позивача, він передбачений законом і застосування такого способу захисту не порушить прав відповідача на право власності на об»єкт нерухомого майна в цілому, право на який вона має.

Оскільки позивач зазначає, що його право порушено внаслідок самочинного будівництва, здійсненого відповідачем, так як не дотримана відстань при спорудженні прибудови до земельної ділянки апелянта, що фактично унеможливлює проведення будівництва на його земельній ділянці, прибудову здійснено з істотними порушеннями будівельних, протипожежних норм і правил, атмосферні опади з неї потрапляють на його земельну ділянку, що створює незручності у користуванні земельною ділянкою, тому суд дійшов правильного висновку, що саме по собі скасування запису про право власності на об»єкт нерухомого майна не відновить прав позивача і такий спосіб захисту не відповідає суті правовідносин.

Крім того, наявність зареєстрованого права власності за відповідачем не може бути перешкодою для позивача у разі звернення його за захистом порушеного права будь яким іншим способом, визначеним законом, зокрема і передбаченим ст.376 ЦК України.

Також, апеляційний суд зауважує, що відповідач має право на об»єкт нерухомого майна у неоспорюваній частині, тому запис про її право власності у Державному реєстрі речових прав не може бути скасований в цілому.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 вересня 2018 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_5