Справа № 140/752/18
Провадження № 2/140/590/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2018 року м. Немирів

Немирівський районний суд

Вінницької області

у складі: головуючого судді Науменко С.М.

секретаря Затишняк А.О.

з участю позивача ОСОБА_1

адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення порушень прав власності на житлове приміщення ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Немирівського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення порушень прав власності на житлове приміщення.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у її приватній власності знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями, який розміщений по вулиці Садова 8, в с. Боблів Немирівського району, Вінницької області, де вона в даний час зареєстрована та проживає разом із своєю сімєю.

Вказаний житловий будинок належить її на праві приватної власності на підставі Ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року, яка вступила в законну силу 23 грудня 2015 року, відповідно до якої було затверджено мирову угоду між нею та відповідачем ОСОБА_3. Укладення мирової угоди між ними стало можливим внаслідок того, що вона сплатила відповідачу суму коштів за його частку у спільному майні подружжя. Право власності за нею було зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, про що свідчить відповідна інформація від 16 березня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_3 являється її колишнім чоловіком, з яким вона розійшлась ще в 2011 році. Фактично він не проживає у її житловому будинку з 2011 року, так як дійсне місце його проживання разом із його сімєю зареєстровано в іншому житлі.

На її законну вимогу як власника житла, до відповідача як особи, що не являється на сьогоднішній день членом її сім`ї, знятись із реєстраційного обліку, ОСОБА_3 відповідає відмовою.

ОСОБА_1 звернулась до Боблівської сільської ради Немирівського району із заявою про зняття відповідача із реєстраційного обліку у її житлі.

Однак, на дану заяву ОСОБА_1 отримала відмову і їй було рекомендовано звернутись до суду з приводу вказаного питання.

Будучи зареєстрованим у її житлі, відповідач порушує її позивача конституційне право, як законного володільця вільно розпоряджатися своїм майном, а саме житловим будинком. Він не несе витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, вона не може належним чином оформити субсидію.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Право на повагу до житла визначено і в ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, відповідач ОСОБА_3 втратив право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності за місцем реєстрації понад строки, встановлені в ст. 71 ЖК України шість місяців.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Ухвалою Немирівського районного суду від 27.04.2018року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про часта місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову відповідач не подав, як не подав і відзиву на позов.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Пояснила, що вказаний житловий будинок належить її на праві приватної власності на підставі Ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року, яка вступила в законну силу 23 грудня 2015 року, відповідно до якої було затверджено мирову угоду між нею та відповідачем ОСОБА_3. Укладення мирової угоди між ними стало можливим внаслідок того, що вона сплатила відповідачу суму коштів за його частку у спільному майні подружжя.

В звязку з вказаним, ОСОБА_1 звернулась до Боблівської сільської ради Немирівського району із заявою про зняття відповідача ОСОБА_3 із реєстраційного обліку у її житлі. Однак, на дану заяву ОСОБА_1 отримала відмову.

Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованими за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, який на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.14).

Право власності у позивача на спірний житловий будинок виникло на підставі укладення мирової угоди з відповідачем згідно якої вона сплатила відповідачу відповідну суму коштів за його частку у спільному майні подружжя (а.с.9).

В судовому засіданні встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано у Державному реєстрі право власності на зазначений житловий будинок (а.с.13).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 не проживає у даному житловому будинку з 2011 року до набуття позивачем права власності на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

В судовому засіданні з пояснень позивача, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в належному позивачу будинку з 2011 року, договору на користування житлом з власником будинку відповідач не укладав, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим будинком не встановлено, особисті речі відповідача в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком по вулиці Садова 8, в с. Боблів Немирівського району.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідач таким, що втратив право на користування житловим приміщенням знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Одночасно, суд вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в цілому відновить порушене право позивача.

У зв'язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача понесені і документально підтвердженні судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору 704,80 грн..

На підставі викладеного керуючись ст.ст.321,391ЦК України, ст.ст. 71,72,156 ЖК України, ст.ст. 10,12,141,258-259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючої ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1 до ОСОБА_3, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 про усунення порушень прав власності на житлове приміщення задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розміщеного по вулиці Садова 8, в с. Боблів, Немирівського району, Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704.80 грн. витрат на сплату судового збору та 800 гривень за надання правової допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Немирівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.09.2018року.

Суддя Немирівського

районного суду: ОСОБА_4