Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 363/522/16-ц

провадження № 61-13966св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у складів судді Рудюка О. Д. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Касьяненко Л. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УПЗ Україна» (далі - ПрАТ «СК «УПЗ Україна»), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк»), ОСОБА_2, про стягнення страхового відшкодування, пені та 3 % річних, посилаючись на те, що 28 серпня 2014 року між ним та ПрАТ «СК «УПЗ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 091097, предметом якого було страхування автомобіля «ЗАЗ Forza», реєстраційний номер НОМЕР_1. Вигодонабувачем за договором було ПАТ «Ідея Банк». 19 липня 2015 року ОСОБА_2, керуючи його автомобілем, зіткнувся з деревом, внаслідок чого транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Звернувшись до відповідача із заявою про настання страхового випадку, він отримав відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) застрахованим автомобілем керував водій, вік якого був менший ніж 36 років, а згідно з пунктом 4 договору страхування віковий діапазон для осіб, які мають право керувати транспортним засобом, становить 36-65 років. Вважає умови договору несправедливими, а відмову у виплаті страхового відшкодування необґрунтованою та такою, що порушує його права. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СК «УПЗ Україна» на свою користь страхове відшкодування в сумі 36 367 грн 80 коп., пеню в сумі 6 152 грн 82 коп. та 3 % річних в сумі 418 грн 15 коп., а всього - 42 938 грн 77 коп.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що в момент ДТП застрахованим автомобілем керувала третя особа - ОСОБА_2, вік якого був меншим, ніж 36 років, що не відповідає умовам укладеного між сторонами договору страхування наземного транспорту.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року залишено без змін. Виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на те, що водій ОСОБА_2 не мав мінімального водійського стажу 9 років, та на те, що відсутнє письмове погодження діючого вигодонабувача ПАТ «Ідея Банк», як на підстави відмови у задоволенні позову.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У вересні 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про страхування», Правила добровільного страхування наземного транспортного засобу (крім залізничного), затверджені правлінням ПрАТ «СК «УПЗ Україна», взагалі не пов'язують настання якихось подій чи відмови у виплаті страхового відшкодування від досягнення водієм певного віку. Договір страхування не може суперечити законодавству України. Правовідносини, які випливають з договору страхування, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Обмеження права на отримання страхового відшкодування у разі не досягнення водієм 36 років порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У жовтні 2016 року ПрАТ «СК «УПЗ Україна» подало заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і просило відмовити у задоволенні скарги у зв'язку з її безпідставністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 березня 2018 року справу № 363/522/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 05 вересня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит на придбання автомобіля «ЗАЗ Forza» 2012 року випуску.

21 вересня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави вказаного транспортного засобу.

На виконання умов договору застави 28 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу серії НОМЕР_2 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування автомобіля «ЗАЗ Forza», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору встановлено з 28 серпня 2014 року по 27 серпня 2015 року.

19 липня 2015 року приблизно о 01 годині 00 хвилин водій ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ Forza», реєстраційний номер НОМЕР_1, біля будинку № 11 по вулиці Автозаводській в селі Катюжанка Вишгородського району Київської області виїхав за межі проїжджої частини дороги праворуч та скоїв наїзд на дерево.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення(порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів),відносно ОСОБА_2 закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Після ДТП ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку, однак отримав відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що на момент ДТП застрахованим автомобілем керував ОСОБА_2, вік якого був менший, ніж 36 років, що не відповідає умовам договору добровільного страхування наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина перша статті 6 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Отже, обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.

Згідно з пунктом 4.2 загальних умов Договору страхування страховим випадком не визнається подія, що відбулася при керуванні забезпеченим/застрахованим транспортним засобом особою, яка не має посвідчення водія відповідної категорії або права керування цим транспортним засобом; не підпадає під критерії водіїв, вказані в особливих умовах страхування цього договору; або знаходилася в стані алкогольного сп'яніння та/або перебувала під впливом наркотичних чи токсичних речовин, психотропних субстанцій або аналогічних засобів та/або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції та увагу.

Пунктом 4 особливих умов Договору страхування встановлено віковий діапазон водіїв, що мають право керувати транспортним засобом - від 36 до 65 років, а також мінімальний водійський стаж - 9 років. Дана інформація зазначається самим страхувальником, оскільки лише йому відомо про осіб, які будуть керувати застрахованим майном.

Встановивши, що ДТП скоїв не страхувальник ОСОБА_1, а третя особа - водій ОСОБА_2, щодо віку якого і були встановлені обмеження у Договорі страхування, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до умов указаного договору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що Закон України «Про страхування», Правила добровільного страхування наземного транспортного засобу (крім залізничного), затверджені правлінням ПрАТ «СК «УПЗ Україна», взагалі не пов'язують настання якихось подій чи відмови у виплаті страхового відшкодування від досягнення водієм певного віку, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки конкретні умови страхування визначаються сторонами при укладенні договору, то підписавши 28 серпня 2014 року Договір страхування, ОСОБА_1 погодився з його умовами, в тому числі з віковими обмеженнями щодо інших водіїв, які мають право керувати застрахованим транспортним засобом.

Доводи касаційної скарги про те, що обмеження страхового відшкодування в разі не досягнення водієм 36 років порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, є безпідставними, оскільки такі обмеження встановлені не відносно позивача як сторони договору та як власника застрахованого транспортного засобу, а відносно інших водіїв застрахованого транспортного засобу.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак
Г. І. Усик