Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8673/16-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 19 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді Талько О.Б.

суддів: Трояновської Г.С., Павицької Т.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/8673/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору удаваним, визнання правочинів недійсними, стягнення заборгованості за договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю. І., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 27 серпня 2016 року помер її батько ОСОБА_6

28 вересня 2016 року нею подано до органів нотаріату заяву про прийняття спадкового майна. В подальшому їй стало відомо про те, що 28 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладений попередній договір купівлі-продажу. Предметом даного договору були 28/100 частин житлового будинку № 9 по пров. Академіка Слуцького у м. Житомирі, що належали її батькові на праві приватної власності згідно з рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 грудня 2015 року.

Пунктом 1.1 попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього) сторони встановили, що ОСОБА_6 зобовязується передати у власність ОСОБА_2 28/100 частини житлового будинку №9 до 1 березня 2016 року (включно), про що буде укладено та посвідчено нотаріально окремий договір купівлі-продажу. Пунктом 1.2. даного договору ОСОБА_6 стверджує, що він згоден продати, а ОСОБА_2 стверджує, що згодна купити вказане майно із застосуванням норм постанови Правління НБУ від 6 червня 2013 року № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою» за ціною 468000 грн. На виконання цього договору ОСОБА_6 було отримано завдаток у сумі 190500 грн. Факт передачі та отримання суми завдатку підтверджується підписами сторін на попередньому договорі.

2 березня 2016 року приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу ОСОБА_7 засвідчив справжність підпису ОСОБА_6 на заяві, відповідно до якої останній отримав готівкою 281254,05 грн. на момент посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку.

Цього ж дня між ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8, з однієї сторони, та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діяла ОСОБА_2, а також ОСОБА_4, з другої сторони, був укладений договір дарування вказаної частини житлового будинку.

ОСОБА_1 вважає, що її батько здійснив відчуження 28/100 частин житлового будинку за плату, про що свідчить п. 2.1. попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього) та заява, відповідно до якої ОСОБА_6 отримав готівкою кошти в сумі 281254,05 грн. саме на момент посвідчення договору купівлі-продажу, а не дарування частини житлового будинку.

Крім того, у другому абзаці п. 4 договору дарування міститься посилання на рішення про надання дозволу на продаж житла від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 17 лютого 2016 року № 91. Зазначене суперечить правовій природі договору дарування та вказує на удаваність такого правочину, адже має місце приховування іншого правочину договору купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили.

Зазначила, що п. 2.1 попереднього договору (з наступними змінами та доповненнями до нього), відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_6 отримав грошові кошти у сумі 190500 грн. як завдаток до виконання попереднього договору, та заява від 2 березня 2016 року, відповідно до якої ОСОБА_9 отримав готівкою 281254,05 грн., на момент посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку суперечили ст. 1087 ЦК України та п.п. 1,2 постанови Правління НБУ від 6 червня 2013 року за № 210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою», адже отримана її батьком сума значно перевищує встановлений законодавством розмір коштів, які можливо сплачувати готівкою

Крім того, враховуючи, що за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу частини житлового будинку строк виконання зобовязань зі сплати грошових коштів є таким, що настав, у свою чергу, грошові кошти у сумі 468000 грн. не сплачені, отже, відповідачі порушили взяті на себе зобовязання й відповідно до розміру отриманих ними у власність часток у спірному житловому будинку зобовязані сплатити грошові кошти.

З урахуванням вищевикладеного, просила суд визнати удаваним договір дарування частини житлового будинку, укладений між ОСОБА_6 та відповідачами 2 березня 2016 року, та визнати, що між ними укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку.

Також просила визнати недійсним пункт 2.1 попереднього договору (про укладання в майбутньому договору купівлі-продажу) від 28 серпня 2015 року (з урахуванням договору про внесення змін та доповнень від 1 лютого 2016 року, за реєстром № 943), посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_10, за реєстром № 10826; визнати недійсною заяву ОСОБА_6 від 2 березня 2016 року про отримання ним коштів за продаж частини житлового будинку за адресою: м. Житомир, провулок Академіка Слуцького, 9, та стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, а саме: із ОСОБА_2 401142 грн. 96 коп, із ОСОБА_4 - 66857,04 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що до матеріалів справи подані докази того, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька. Зміст попереднього договору та заяви спадкодавця про отримання ним коштів вказують на ту обставину, що договір дарування є удаваним та насправді між ОСОБА_6 й відповідачами був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку.

Стверджує, що як відповідачам, так і приватним нотаріусам було заздалегідь відомо про встановлені законом граничні суми розрахунків готівкою. Крім того, п. 5 договору про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 1 лютого 2016 року встановлено, що всі додаткові домовленості, які були зроблені до укладання цих змін, вважаються недійсними.

У заяві ОСОБА_6 від 2 березня 2016 року зазначено, що він претензій будь-кого характеру, у тому числі і фінансових, до покупця ОСОБА_2 не має, звертатися до суду не буде. При цьому відповідно до ст. 4 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Посилається на ч. 2 ст. 215 ЦК України, якою передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже, заява ОСОБА_6 від 2 березня 2016 року є нікчемною та не є допустимим доказом на підтвердження факту оплати батьку позивачки коштів за договором купівлі-продажу частин житлового будинку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

На думку ОСОБА_2, яка діє від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційна скарга є безпідставною, оскільки кошти за придбання частини житлового будинку, були сплачені ОСОБА_6 в повному обсязі. Також пояснила, що дійсно між нею та останнім укладений договір купівлі-продажу, проте, враховуючи, що житло придбавалось для проживання неповнолітніх дітей, з метою прискорення оформлення права власності на це нерухоме майно та уникнення необхідності виконання положень ст. 362 ЦК України щодо переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, вони вирішили оформити договір дарування. Також пояснила, що на даний час спірне житло є єдиним місцем проживання її сімї.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладений попередній договір, за умовами якого ОСОБА_6 зобовязувався передати у власність ( в майбутньому продати), а ОСОБА_2 зобовязується прийняти ( в майбутньому купити) належні ОСОБА_6 28/100 частин житлового будинку №9 по провулку А. Слуцького в м. Житомирі, до 15 листопада 2015 року включно, про що буде укладено та посвідчено нотаріально окремий договір купівлі-продажу надалі «основний договір».

Ціна вказаного нерухомого майна визначена сторонами у розмірі 506000 грн. (п.1.2 договору).

П.2.1 попереднього договору також передбачено, що на виконання цього договору покупець передав, а продавець отримав завдаток у сумі 69000 грн., із застосуванням норм постанови Правління НБУ від 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою».

Факт передачі та отримання суми завдатку підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

Вказаний завдаток врахований як частина платежу, передбаченого п.1.2 цього договору.

Цей попередній договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_11 28 серпня 2015 року.

30 вересня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору, яким змінили дату укладення основного договору, а саме - до 30 листопада 2015 року включно, а також виклали в новій редакції п.2.1 договору, відповідно до якого покупець передав, а продавець отримав завдаток у сумі 69000 грн., із застосуванням норм постанови Правління НБУ від 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою».

30 вересня 2015 року покупець передав, а продавець отримав суму в розмірі 132000 грн., що на день укладення цього договору еквівалентно 6000 дол. США, як додатковий завдаток на виконання умов попереднього договору.

Факт передачі та отримання суми завдатку підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

Вказаний завдаток врахований як частина платежу, передбаченого п.1.2 цього договору.

Окрім того, 2 листопада 2015 року між ними також укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору, відповідно до якого сторони погодили дату укладення основного договору до 1 лютого 2016 року включно. Даною угодою також викладено в новій редакції п. 2.1 попереднього договору, відповідно до якого покупець передав, а продавець отримав завдаток у сумі 69000 грн., із застосуванням норм постанови Правління НБУ від 6 червня 2013 року №210 «Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою».

30 вересня 2015 року покупець передав, а продавець отримав суму в розмірі 132000 грн., що на день укладення цього договору еквівалентно 6000 дол. США, як додатковий завдаток на виконання умов попереднього договору.

2 листопада 2015 року покупець передав, а продавець отримав 181500 грн., що на день укладення цього договору еквівалентно 7500 дол. США, як додатковий завдаток на виконання цього попереднього договору.

Факт передачі та отримання суми завдатку підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

Вказаний завдаток врахований як частина платежу, передбаченого п.1.2 цього договору.

З метою внесення змін та доповнень до попереднього договору ОСОБА_6 та ОСОБА_2 1 лютого 2016 року уклали договір, за умовами якого встановили дату укладення основного договору до 1 березня 2016 року включно, а також виклали п.1.2 договору у новій редакції, згідно з якою визначили ціну даного нерухомого майна у сумі 468000 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 18000 дол. США.

Окрім того, даною угодою п.2.1 попереднього договору викладено в наступній редакції:

« На виконання цього попереднього договору станом на 1 лютого 2016 року покупець передав, а продавець отримав завдаток у сумі 190500 грн., що на день укладення цього договору еквівалентно 7500 дол. США.

Факт передачі та отримання суми завдатку підтверджується підписами сторін на цьому договорі.

Вказаний завдаток врахований як частина платежу, передбаченого п.1.2 цього договору».

Вищезазначені договори про внесення змін та доповнень до попереднього договору посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_10

В судовому засіданні також досліджувалась заява ОСОБА_6 від 2 березня 2016 року про те, що він отримав кошти за продаж частини житлового будинку за адресою : м. Житомир, провулок А.Слуцького, №9, в сумі 10500 дол. США, що на момент посвідчення договору купівлі-продажу в еквіваленті до національної валюти становить 281254 грн. 05 коп.

У заяві ОСОБА_6 також зазначив, що претензій будь-якого характеру, в тому числі фінансових, до покупця ОСОБА_2 не має, звертатись до суду не буде.

Справжність підпису ОСОБА_6 на зазначеній заяві засвідчена 2 березня 2016 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Цього ж дня між ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_8, та ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та як законний представник від імені та в інтересах ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка діяла за згодою законного представника ОСОБА_2, укладений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_6 безоплатно передав у власність ОСОБА_2 20/100 частин житлового будинку №9 по провулку А. Слуцького в м. Житомирі, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 4/100 частини вказаного житлового будинку кожній.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_7 2 березня 2016 року.

Судом також встановлено, що 27 серпня 2016 року ОСОБА_6 помер. Спадщину після його смерті прийняла дочка ОСОБА_1 Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи.

За правилами ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому ( основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Зміст попереднього договору та заяви свідчить про те, що між ОСОБА_6 та відповідачами в дійсності укладений договір купівлі-продажу. Зазначену обставину не заперечувала й ОСОБА_2 в судовому засіданні.

За правилами ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_6 отримав повністю кошти за вказану частину житлового будинку, що підтверджується його підписами на попередньому договорі та заяві від 2 березня 2016 року, в подальшому за життя не оспорював договір дарування, відтак, відсутні підстави стверджувати, що спірним договором порушуються спадкові права ОСОБА_1 та у останньої виникло право на стягнення боргу за договором купівлі-продажу. Належних та допустимих доказів щодо наявності будь-яких боргових зобовязань відповідачів перед спадкодавцем за вказаним договором, які б увійшли до складу спадкової маси, суду не надано.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на невідповідність п. 2.1 попереднього договору та заяви спадкодавця від 2 березня 2016 року постанові Правління НБУ від 6 червня 2013 року №210 « Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою». Однак та обставина, що положення попереднього договору та заява не узгоджуються з вимогами даної постанови НБУ, не є підставою для визнання їх недійсними, оскільки недотримання фінансового законодавства в даному випадку не порушують права ОСОБА_1. І.В.

Окрім того, заява про отримання спадкодавцем коштів від продажу вказаного житла за своєю правовою природою не є правочином в розумінні цивільного законодавства й визнавати її недійсною за правилами недійсності правочинів не можна.

Враховуючи вищезазначене, підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 серпня 2018 року.

Головуюча Судді: