Справа № 145/108/18
Провадження № 22-ц/772/1156/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 рокуСправа № 145/108/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Зайцева А.Ю., Ковальчука О.В., секретар - Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Кіосак Н.О. у залі суду смт. Тиврів, (дата складення повного тексту невідома) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі 1/2 частки його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожного із дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, до їх повноліття, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом.

Мотивуючи позовні вимоги зазначила, що з 18 червня 2015 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 Рішенням Тиврівського районного суду від 29 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу мають 5 спільних дітей: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем і перебувають на її утриманні.

Відповідач проживає окремо від них в їхньому будинку, а позивач з дітьми проживає в будинку її матері.

ОСОБА_4 працює в Уяринецькій ЗОШ технічним працівником неповний робочий день. Сім'я проживає за рахунок її заробітної плати та допомоги її матері. Цих доходів не достатньо для створення для дітей належних умов проживання та розвитку.

Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає. Він є інвалідом другої групи, отримує пенсію і, як стало відомо позивачу працює неофіційно і має можливість допомагати їй в утриманні дітей.

Оскільки добровільної угоди про сплату аліментів з відповідачем не було досягнуто, тому позивач змушена звертатись до суду з даним позовом.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/2 частки його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожного із дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, до їх повноліття, починаючи з 29 січня 2018 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 19.03.2018 та відмовити у позовній заяві в заявленому обсязі позовних вимог.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, невірним є стягнення аліментів на користь позивача, а не дітей; розмір аліментів не співмірно великий з доходами та станом здоров'я відповідача.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції, керуючись положенням ст. ст. 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, прийшов до висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Судом безспірно встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду від 29.04.2014 шлюб розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В шлюбі у сторін народились діти: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 3-7).

Як вбачається з довідки Уяринецької сільської ради про склад сім'ї №43 від 25.01.2018 та акту обстеження житлово - побутових умов від 24.01.2018 року ОСОБА_4 та її діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_6, проживають біля матері позивача - ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1. основними джерелами доходу сім'ї є пенсія бабусі та заробітна плата матері. (а.с. 8,9).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 цього ж Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина за позовом одержувача аліментів.

Так, ч. 2 статті 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, в якій передбачено розмір стягуваних аліментів в разі звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі, зокрема, на трьох і більше дітей - половинги заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, суд першої інстанції керувався вищевказаними нормами закону та дійшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/2 частки його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожного із дітей.

Апелянт стверджує, що його єдиним доходом є допомога, як інваліда ІІ -ї групи, інших джерел доходів не має та не може працевлаштуватись за станом здоров'я, однак дані твердження є безпідставниим, оскільки те, що відповідачу встановлено другу групу інвалідності не дає підстав для висновку про його непрацездатність та неспроможність надавати кошти на утримання дітей.

Суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти).

Колегія суддів вважає, що керуватись Законом України «Про виконавче провадження» , яким передбачено граничний розмір відрахувань з боржника є безпідставним, так як норми цього Закону застосовуються при виконанні рішення суду, в тому числі щодо стягнення аліментів, і не може бути орієнтиром для суду при встановленні розміру аліментів.

Крім того, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що розмір аліментів не співмірно великий з його доходами та станом здоров'я, не є вирішальними, так як виходячи з положень частини 2 статті 182 СК України, суд не може встановити аліменти в розмірі меншому за 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом із тим, необхідно роз'яснити відповідачу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий: Т.Б. Сало

Судді: А.Ю.Зайцев

О.В.Ковальчук

Повний текст складено 17 серпня 2018 року.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Т.Б.Сало