Справа № 136/748/18
провадження № 2/136/431/18
РІШЕННЯ

іменем України

"04" вересня 2018 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Кривенка Д. Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

учасники цивільного процесу

представник позивача за довіреністю від 10.04.2018 - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що він, ОСОБА_1, являється власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1. Після укладення шлюбу відповідач, ОСОБА_2, була зареєстрована у даному будинку, як член його сім'ї. Після розірвання шлюбу 26.01.2015 відповідач за зазначеною адресою не проживає, тобто більше трьох років, у зв'язку з чим позивач вважає, що остання втратила право на користування належним йому житлом. Зважаючи на те, що відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, вказане стало підставою для звернення до суду позивача із даним позовом.

Відзиву на позов відповідач не подала у визначений судом строк.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позові, просив суд його задовольнити.

Будучи повідомленою у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи за адресою зареєстрованого місця проживання, в судове засідання відповідач не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою суду від 04.09.2018 вирішено проводити розгляд справи при заочному розгляді.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Позивач, ОСОБА_1, являється власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу укладеного 22.05.2008, який був посвідчений цього ж дня приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області.

За інформацією Сиваківської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка має відображення у довідці за №167 від 20.03.2018, гр.. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована в АДРЕСА_1, однак там не проживає з лютого 2015 року.

Факт відсутності ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання (АДРЕСА_1) більш ніж три роки констатовано також Актом від 29.03.2018 складеного за участі сусідів у вказаному населеному пункті та засвідченого підписом сільського голови.

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи на порушення його правомочностей як власника майна, обравши спосіб захисту своїх порушених прав, передбачений ст.391 ЦК України, відповідно до якої, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Судом встановлено, що сторони спору перебували у шлюбі, який було зареєстровано 06.10.2007 виконкомом Гулівскої сільської ради Барського району Вінницької області, про що зроблено актовий запис за №4. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26.01.2015, яке набрало законної сили 06.02.2015.

Правилами Сімейного кодексу України закріплено принцип спільності майна подружжя, який означає об'єднання майна чоловіка і жінки (повністю або в певній частини) в єдину майнову масу та встановлення ряду спеціальних правил щодо його володіння, користування та розпорядження.

Режим спільності майна подружжя означає, що: майно, набуте подружжям за час шлюбу, вважається спільним, якщо інше не встановлено домовленістю сторін; подружжя має рівні права щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності; майно належить подружжю без визначення часток кожного з них у праві власності; права подружжя на майно визнаються рівними незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); до тих пір, поки не буде доведено протилежне, вважається, що кожен з подружжя, який здійснює правочини щодо розпорядження спільним майном, діє в інтересах подружжя.

Саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Судом встановлено, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1, придбано в період шлюбу, отож таке майно є спільною сумісною власністю сторін спору, оскільки доказів іншого (те, що вказаний житловий будинок є особистою власністю позивача чи є предметом шлюбного договору щодо якого визначено його режим) позивачем не налано..

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Загальними засадами цивільного законодавства визначено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача, з якими закон пов'язує можливість позбавлення першого однієї із належних йому правомочностей щодо належного йому майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог позивача, що є підставою для відмови в задоволенні цього позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України, а тому з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, відносить витрати за рахунок позивача.

На підставі ст. ст.3, 317-319, 321 ЦК України, керуючись ст.141, 259, 263, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП - НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1; РНОКПП - НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовити у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів до суду апеляційної інстанції через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.09.2018.

Суддя Д.Т. Кривенко