Справа № 544/956/18
№ пров. 2/544/435/2018
Номер рядка звіту 26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 жовтня 2018 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді Ощинської Ю.О.,
за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Ярмарковій, 17 у м. Пирятин у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,
Ухвалою від 15 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з винесенням заочного рішення, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 20).
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення розміщене на веб-сайті суду.
Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
17 жовтня 2018 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд встановив наступне.
Згідно вищезазначеної розписки ОСОБА_2 зобовязувався повернути борг ОСОБА_1 по першій вимозі.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тобто, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику та договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Враховуючи викладене, виходячи із змісту вказаної розписки, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики.
21 серпня 2014 року позивач звернувся до Пирятинського районного суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики у сумі 112302 грн 48 коп, яка складається з суму коштів основного боргу у розмірі 111390 грн 00 коп, інфляційний борг у розмірі 445 грн 56 коп, тртох процентів річних від простроченої суми у розмірі 466 грн 92 коп. Ухвалою суду від 14 листопада 2014 року позов було залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача у судове засідання, яка виникла у наслідок того, що відповідач вкотре обіцяв повернути борг добровільно (а.с. 12).
Відповідно розрахунку суми заборгованості ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_1 борг у сумі 171 986,91 грн з них: 158317,98 грн індексованого боргу та 13 668,93 грн три відсотків річних від простроченої суми боргу (а.с. 8).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись нележним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідач вимоги встановлені вказаним договором не виконав, позики не повернув.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; ) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зміст статей 524 та 533 ЦК України вказує на те, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому із відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263 265, 280 282 ЦПК України, ст.ст. 524,526,533, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, народження 14 вересня 1972 року, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія КО № 826012 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 25.06.2010, реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, народження 08 червня 1958 року, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КН № 921767 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області, реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2, заборгованість за договором позика, яка складається з: суми індексованого боргу у розмірі 158317 грн 98 коп, трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 13 668 грн 93 коп, а всього 171 986 (сто сімдесят одну тисячу дев'ятсот вісімдесят шість) гривень 91 копійку.
Стягнути з ОСОБА_2, народження 14 вересня 1972 року, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія КО № 826012 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 25.06.2010, реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, народження 08 червня 1958 року, зареєстрованого та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії КН № 921767 виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області, реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавської апеляційного суду через Пирятинський районний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Ощинська Ю.О.