Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2840/17 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 43 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/2840/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 15 травня 2018 року суддею Дубовік О. М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні власністю - вільному доступі на територію земельної ділянки загальною площею - 0,60 га, із них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод розробникам документації із землеустрою у вільному доступі на територію вказаної земельної ділянки для проведення топографо-геодезичних робіт (обмірів) щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості; стягнути з відповідачів на його користь 850 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 6000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, йому на праві власності належать зазначені земельні ділянки. Для оформлення державної реєстрації права власності на них він уклав договір з ТОВ «Земельний центр Житомир» про виконання робіт щодо розроблення технічної документації із землеустрою. Проте, 10 липня 2017 року під час виїзду на обстеження земельної ділянки, відповідачі не допустили на земельну ділянку спеціалістів ТОВ «Земельний центр Житомир», чим порушують його права.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення і ухвалити нове - про задоволення його позову.

Зазначив, що судом не враховано висновки судових рішень Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року та від 22 січня 2015 року, з яких вбачається, що відповідачі незаконно зареєстрували право власності на АДРЕСА_1 за вказаною адресою і належить йому на праві власності. Через незаконні дії відповідачів, які перешкоджають у доступі до земельної ділянки спеціалістів ТОВ «Земельний центр Житомир», він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку. Також вказав, що в оскаржуваному судовому рішенні не звернуто уваги на те, що 19 жовтня 2016 року він (ОСОБА_1) зареєстрував право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

У відповідності до ч. ч. 1, 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року було визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,60 га та житловий АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 3-5).

30 червня 2015 року рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у АДРЕСА_1 (а.с.45).

10 липня 2017 року позивач уклав договір № 71 з ТОВ «Земельний центр Житомир» про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

09 серпня 2017 року ТОВ «Земельний центр Житомир» листом № 69 повідомило позивача, що продовжити проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) немає можливості, у зв'язку з тим, що під час встановлення меж земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що відбувалося 10 липня 2017 року, особа, яка проживає в будинку та користується земельною ділянкою, яку позивач показав спеціалістам для обстеження, не дала можливості провести топографо-геодезичні роботи (обміри) (а.с. 6).

За відомостями Міськрайонного управління в Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 05 жовтня 2017 року земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована за кадастровим номером НОМЕР_1; відомості щодо реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у міськрайонному управлінні відсутні (а.с. 7).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 станом на 22 листопада 2017 року інформація про зареєстроване право на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, в Державному земельному кадастрі була відсутня (а.с. 46).

22 грудня 2017 року рішенням Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 в АДРЕСА_1, та передано ОСОБА_2 безоплатно у власність належну йому земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 49).

Згідно з інформаційною довідкою № 112815939 від 05 лютого 2018 року за відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована в АДРЕСА_1 на підставі вищезазначеного рішення Вересівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 22 грудня 2017 року належить на праві власності ОСОБА_2, дата державної реєстрації - 23 січня 2018 року (а.с. 96-97).

Згідно з листом Міськрайонного управління в Житомирському районі та м.Житомирі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20 лютого 2018 року № 29-6-0.15-467/123-18 (а.с. 101) відомості про земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 до Державного земельного кадастру було внесено на підставі розробленої ПП «Андвол» документації із землеустрою та рішення 31 сесії 6 скликання Вересівської сільської ради від 30 червня 2015 року.

Також у даному листі зазначено, що відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 містить перетини із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не виконаний процесуальний обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, передбачений ст. 81 ЦПК України, зокрема ним не доведено факт здійснення відповідачами перешкод в реалізації його права користування та розпорядження своїм майном.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2013 року та від 22 січня 2015 року, а також на реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не спростовують висновок суду щодо не доведення позову у частині чинення відповідачами перешкод у вільному доступі позивачу та представникам землевпорядної організації до належної йому земельної ділянки.

ОСОБА_1 ні в суді першої, ні апеляційної інстанції не надав належних, допустимих та достатніх доказів порушення своїх прав. Вирішуючи спір, суд обґрунтовано зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, чи дійсно відповідачі чинили перешкоди, яким чином та чи мали такі дії системний характер. Учасники справи також не заперечували того факту, що земельна ділянка, на яку мали намір потрапити спеціалісти ТОВ «Земельний центр Житомир», не має суцільної огорожі та що до неї, окрім входу через присадибну ділянку відповідачів, існує також вільний доступ в інших місцях.

Також, як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, його довіритель з письмовими зверненнями до представників органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів з приводу чинення відповідачами перешкод у доступі на територію належної йому земельної ділянки не звертався.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено у частині третій статті 152 ЗК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України або ж іншим способом, який передбачено законом.

Зазначений позивачем спосіб захисту не містить конкретного шляху усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Тому позовні вимоги (усунення перешкод шляхом вільного доступу до земельної ділянки) самі по собі не можуть вважатися належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 10 вересня 2018 року.