Ухвала

16 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 450/2727/15

провадження № 61-45389ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив поділити житловий котедж, набутий ним за час шлюбу з ОСОБА_1, виділивши йому 1/2 частини житлового котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2» та знаходиться по АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від

25 березня 2008 року вони придбали житловий котедж НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2», який знаходиться по АДРЕСА_1 Загальна вартість житлового котеджу становила 564 295,00 грн, яку ОСОБА_2 сплатив за особисті кошти, отримані від продажу нежитлових приміщень АДРЕСА_2 загальною площею 420,2 кв.м., продаж яких було вчинено за 110 000,00 грн. У зв'язку з можливими в майбутньому ускладненнями щодо майна з колишньою дружиною та дітьми 11 листопада 2003 року нежитлові приміщення подарував дружині ? ОСОБА_3, від імені якої в подальшому було укладено договір про відчуження таких. Решту коштів на придбання котеджу сплачено ним за особисто зароблені ним кошти, які ОСОБА_2 отримав за виготовлення на замовлення різних скульптур для приватних і юридичних осіб, як в Україні, так і в Австрії в період з 1998 року по 2011 рік. Ремонтні роботи в даному котеджі також оплачувались за його особисто зароблені кошти. Таким чином, спірний котедж придбаний за особисті кошти ОСОБА_2, однак в період перебування у шлюбі з ОСОБА_1 дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їх частки в даному майні є рівні.

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання житлового котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2» та знаходиться по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 та про поділ рухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 вона придбала і оформила на своє ім'я житловий котедж

НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2», який знаходиться по АДРЕСА_1 Згідно договору купівлі-продажу житлового котеджу від 25 березня 2008 року загальна вартість житлового котеджу становила

564 295,00 грн. ОСОБА_1 вважає, що вказаний котедж не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що він був придбаний виключно за її особисті кошти, оскільки кошти для придбання спірного котеджу, вона отримала від продажу згідно договору купівлі-продажу від 28 лютого 2007 року приміщення, що на плані позначені АДРЕСА_2 Ці приміщення згідно договору вона продала за 110 000,00 грн, проте по факту продала їх за 200 000,00 доларів США, що на той час еквівалентно було 1 010 000,00 грн. З метою уникнення сплати великої суми податку при нотаріальному переоформленні документів на право власності зазначили у договорі купівлі-продажу занижену вартість приміщень. Відчужені приміщення належали їй на праві приватної власності на підставі договору дарування нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 11 листопада

2003 року за реєстровим № 2787. Так як кошти на придбання котеджу були вилучені за продаж подарованих їй нежитлових приміщень, вважає, що право спільної сумісної власності на таке майно в ОСОБА_2 не виникло і цей котедж є виключно її особистою приватною власністю. Також посилалась на те, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано наступне рухоме майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя: шафа одягова кутова (виробництво БРВ, ширина

90 см) - 1 шт. вартістю 1 200,00 грн; відкрита поличка-стелаж (виробництво БРВ) - 1 шт. вартістю 600,00 грн; шафа-бар (виробництво БРВ ширина 90 см) - 1 шт. вартістю 500,00 грн; вітрина (виробництво БРВ, ширина 60 см) - 1 шт. вартістю 1 000,00 грн; залізна підставка під квіти 1шт. вартістю 800,00 грн; пральна машина-автомат «Індезіт» - 1 шт. вартістю 1 500,00 грн; музичний центр - 1 шт. вартістю 1 000,00 грн; тюнери ТБ - 4 шт. вартістю 4 000,00 грн; шафа-півкупе із дзеркалами на дверцятах (виробництво БРВ, ширина

170 см) - 1 шт. вартістю 2 000,00 грн; вішак навісний (кооп. виробництво) -

1 шт. вартістю 500,00 грн; шафки навісні 3 шт. вартістю 900,00 грн; стелаж-шафку кухонний додатковий (кооп. Виробництво, ширина 60 см) вартістю 500,00 грн; кухонні шафки навісні додаткові - 2 шт. (1 із дверцятами, 1 без) вартістю 400,00 грн; стелажик світлий вузенький (виробництво БРВ) - 1 шт. вартістю 300,00 грн; стелаж у ванні білий, двосекційний (кооп. виробництво) - 1 шт. вартістю 400,00 грн; шафка навісна біла у туалет (кооп. виробництво) - 1 шт. вартістю 300,00 грн; металопластикові вікна (встановлені на вулиці Каліча гора, 6/7) - 3 шт. та жалюзі до них вартістю 10 000,00 грн; обладнання (по вулиці Каліча гора, 6/7) лічильник холодної води та труби для нього і встановлення вартістю3 000,00 грн. Всього загальна вартість цього майна становить 28 900,00 грн. Отже, її частка у спільній сумісній власності на рухоме майно згідно даного переліку становить 14 450,00 грн. Тому просила їй виділити шафу одягову кутову (виробництво БРВ, ширина 90см.) - 1 шт. вартістю 1 200,00 грн; відкриту поличку-стелаж (виробництво БРВ) - 1 шт. вартістю 600,00 грн; шафу-бар (виробництво БРВ. ширина 90 см.) - 1 шт. вартістю 500,00 грн; вітрину (виробництво БРВ, ширина 60см.) - 1 шт. вартістю 1000,00 грн; залізну підставку під квіти 1шт. вартістю 800,00 грн., всього майна на загальну вартість 4 100,0 грн. Решту майна на загальну вартість 24 800,00 грн просила залишити за відповідачем з відповідною компенсацією їй різниці у вартості майна.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано котедж НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2», який знаходиться по АДРЕСА_1особистою приватною власністю ОСОБА_1

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та проведено реальний розподіл наступного рухомого майна:

- визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на: шафу одягову кутову (виробництво БРВ, ширина 90 см) - 1 шт.; відкриту поличку-стелаж (виробництво БРВ) - 1 шт.; шафу-бар (виробництво БРВ. ширина 90 см) - 1 шт.; вітрину (виробництво БРВ, ширина 60 см) - 1 шт.; залізну підставку під квіти - 1шт.;

визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на: пральну машину-автомат «Індезіт» ? 1 шт.; музичний центр ? 1 шт.; тюнери

ТБ ? 4 шт.; шафу-півкупе із дзеркалами на дверцятах (виробництво БРВ, ширина 170 см) ? 1 шт., вішак навісний (кооп. виробництво) ? 1 шт.; шафки навісні ? 3 шт.; Стелаж-шафку кухонний додатковий (кооп. виробництво. ширина 60 см); кухонні шафки навісні додаткові - 2 шт. (1 із дверцятами, 1 без); стелажик світлий вузенький (виробництво БРВ) - 1 шт., стелаж у ванні білий, двосекційний (кооп. виробництво) - 1 шт., шафку навісну білу у туалет (кооп. виробництво) - 1 шт., металопластикові вікна (по вулиці Каліча гора, 6/7) - 3 шт. та жалюзі до них; обладнання (по вулиці Каліча Гора, 6/7) лічильник холодної води та труби для нього та встановлення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5 111,45 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації та зобов'язання передати майно відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2», який знаходиться по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано право власності ОСОБА_2 на 4/10 частини та право власності

ОСОБА_1 на 6/10 частин котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2», який знаходиться по АДРЕСА_1

Відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про визнання котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2», який знаходиться по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від

24 січня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 ? без задоволення.

01 жовтня 2018 року через засоби поштового зв'язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду Львівської області від

31 серпня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 та залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 січня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1 762,00 грн.

Предметом спору в даній справі за первісним позовом є поділ житлового котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2» та знаходиться по АДРЕСА_1 за зустрічним позовом ? визнання житлового котеджу НОМЕР_1, що позначений за планом земельної ділянки літерою «А-2» та знаходиться по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю та поділ рухомого майна подружжя.

Справа № 450/2727/15 є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною в силу своїх властивостей та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, при цьому Верховний Суд враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня

2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та поділ спільного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило