Справа № 527/1243/18
провадження 2/527/590/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Левицької Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Самородової Т.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Глобинського районного суду Полтавської області цивільну справу № 527/1243/18 за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради про встановлення факту родинних відносин, спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

26.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Глобинської міської ради про встановлення факту родинних відносин, спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування, в якому прохає: - встановити факт, що ОСОБА_3, який помер 04.04.2004 року є рідним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; - встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме станом на 04.04.2004 року, за адресою: вул. Рози Люксембург, буд. 12, місто Глобине Полтавської області; - визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) площею 3,56 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адмінмежах Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області, яка згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ N 0341847, за життя належала ОСОБА_3, який помер 04.04.2004 року, актовий запис про смерть № 63.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 народився 01 січня 1964 року в м. Глобине. Оскільки на час народження позивача, його мати не бажала здійснювати запис про батька, тому що вони не були офіційно одружені, в свідоцтві про народження позивача не зазначено відомості про батька, а лише про матір, що підтверджується свідоцтвом про народження. Починаючи з 1980 року позивач, разом з батьками, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (що підтверджується копією паспорта та домовою книгою), вони спільно вели господарство, мали спільний бюджет, були зареєстровані за однією адресою. 04.04.2004 року батько позивача помер. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого батька та як рідний син є спадкоємцем першої черги. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: земельний пай на території Глобинської міської ради (що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0341847). Звернувшись до Глобинської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва, яка мотивована тим, що позивач не надав доказів підтвердження того, що він є сином померлого.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому, просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, направили заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позову не мали.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою позивача, була знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яких вважала батьками позивача. Підтримувала з вказаними особами сусідські відносини, в основному спілкувалися по роботі, дружніх відносин не підтримували, свята разом не святкували. В подальших своїх поясненнях не змогла достовірно вказати з якого часу знайома з ОСОБА_3, ОСОБА_5, не пояснила чи знає ОСОБА_1 з народження.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він вважає ОСОБА_3 батьком ОСОБА_1, оскільки вони разом проживали однією сімєю.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

01.01.1964 року в с. Глобино Глобинського району Полтавської області народився ОСОБА_1, про що зроблено відповідний актовий запис за № 9, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 24.01.1964 року (а.с. 7).

Його матірю записана ОСОБА_5, в графі «батько» стоїть прочерк, тобто запис про батька відсутній.

Відповідно дослідженої в судовому засіданні копії Свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 271467, ОСОБА_3 помер 04.04.2004 (а.с.9).

Як вбачається з копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0341847, ОСОБА_3 за життя належало право на земельну частку (пай) розміром 3,56 умовних кадастрових гектари із земель ВАТ «Новомосковське» (а.с.13).

Згідно дослідженої копії довідки державного нотаріуса ОСОБА_7 № 366/01-16 від 28.08.2018 року, заведення спадкової справи та видача свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому 04.04.2004 року ОСОБА_3 неможливо, у звязку з тим, що спадкоємцем не подана довідка про місце проживання та склад сімї померлого на час смерті ( а.с.47).

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матірю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Як розяснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС ( 2006-07 ), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини

Відповідно до ст.53 КпШС, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як батьком і сином та факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини посилаються на пояснення свідків, фотографії та витяг з домової книги.

В той же час, пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6 суперечливі між собою, достовірно не підтверджують спільного проживання та ведення спільного господарства матірю позивача та ОСОБА_3, спільне виховання чи утримання ними дитини. Тим більше не наданого жодного доказу на підтвердження визнання ОСОБА_3 за життя батьківства щодо позивача.

Додані до позовної заяви копії фотографій неможливо розцінити як докази того, що мати позивача та померлий до народження позивача спільно проживали або вели спільне господарство, або спільно виховували та утримували позивача, як свого спільного сина. Також дані докази не підтверджують факт визнання померлим свого батьківства відносно ОСОБА_1, а тому не є належними доказами (а.с.4-16).

Згідно дослідженого витягу з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, що проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 за вказаною адресою зареєстрований позивач ОСОБА_1. Проте в ній відсутні відомості щодо реєстрації за вказаною адресою за життя ОСОБА_3

Залучена в судовому засіданні копія довідки про фактичне проживання особи на території Глобинської міської ради Полтавської області від 28.09.2008 року не містить вихідного реєстраційного номеру та не підтверджує факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як батьком і сином.

Крім того, як вбачається зі змісту довідки, вона видана на підставі акту про фактичне місце проживання на території Глобинської міської ради від 28.09.2018 року .

Проте, з тексту вказаного акту неможливо встановити на підставі яких саме першоджерел встановлено дані про місце проживання позивача ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3, що викликає сумніви в достовірності вказаного доказу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не представлено належних доказів на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю позивача та ОСОБА_3 до народження позивача, або спільне виховання чи його утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_3 батьківства щодо позивача (дитячі фотографії, листи, документи тощо), суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_8 про встановлення батьківства.

В звязку з недоведеністю факту, що ОСОБА_3, який помер 04.04.2004 року є рідним батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та факту постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а саме станом на 04.04.2004 року, за адресою: вул. Рози Люксембург, буд. 12, місто Глобине Полтавської області, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті з життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Решта вимог позивача про визнання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 є похідними від права вимоги щодо встановлення батьківства та встановлення факт постійного проживання на день смерті, а оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаних вимог, тому право позивача на спадщину не порушено та позов у цій частині також задоволенню не підлягає.

Тобто, встановивши, що у позивача не виникло право на спадкування за законом, у звязку з недоведеністю факту родинних відносин між ним та спадкодавцем, то позовна вимога про визнання за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) площею 3,56 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адмінмежах Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області, яка згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ПЛ N 0341847, за життя належала ОСОБА_3, який помер 04.04.2004 року, актовий запис про смерть № 63 не підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу, що на підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Згідно дослідженого в судовому засіданні листа державного нотаріуса ОСОБА_7 від 28.08.2018 року № 366/0-16, позивачу розяснено, що заведення спадкової справи та видача свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому 04.04.2004 року ОСОБА_3 неможливо, в звязку з тим, що спадкоємцем не подана довідка про місце проживання та склад сімї померлого на час смерті.

Як встановлено судом відповідна постанова про відмову позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом з підстав не доведення факту родинних відносин не виносилась, що може бути підставою для відмови у позові, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 червня 2018 року, прийнятій у справі № 182/8267/14-ц.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 141, 206, 211, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Глобинської міської ради про встановлення факту родинних відносин, спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського Апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Повне найменування сторін :

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія КН № 113164, рнокпп НОМЕР_1);

Представник позивача - ОСОБА_2 (Полтавська область, м. Кременчук, вул. Жадова, 2, рнокпп: НОМЕР_2);

Відповідач - Глобинська міська рада Полтавської області (Полтавська область, м. Глобине, вул. Центральна, 285, код 22547673).

Суддя Т. В. Левицька