22-ц/775/657/2018(м)
237/1478/18

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року місто Маріуполь

справа № 237/1478/18

провадження № 22-ц/775/657/2018(м)

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Кочегарової Л.М., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.

сторони:

заявник ОСОБА_1,

заінтересована особа Великоновосілківське обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на рішення Мар?їнського районного суду Донецької області у складі судді Сметаняка О.Я. від 03 липня 2018 року, повний тест рішення складено 05 липня 2018 року

в с т а н о в и в:

13 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою та просила встановити факт її перебування на утриманні чоловіка, громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 02 травня 2011 року до дати смерті чоловіка тобто до 22 вересня 2016 року.

Заява мотивована тим, що 28 січня 1977 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, з яким постійно проживали разом. З 26 червня 1973 року по 16 березня 2015 року її чоловік працював на вугледобувних підприємствах з повним робочим днем, отримував високу заробітну плату, в 2003 році вийшов на пільгову пенсію за Списком № 1, також використовував автомобілі. належні подружжю на праві власності. для додаткового підробітку та займався ремонтом автомобілів. Вона все сумісне життя здебільшого займалась роботою по дому та вихованням дітей, з 02 травня 2011 року почала отримувати пенсію за віком, проте заробітна плата її чоловіка, його підробіток ремонтом автомобілів та перевезенням пасажирів власним автомобілем, його пільгова пенсія були її постійним та основним джерелом засобів для існування

На дату смерті чоловіка розмір пенсії складав 3 900 гривень, а розмір її пенсії 2 625,96 гривень. 23 лютого 2018 року заявник звернулася до УПФ України в Марїнському районі Донецької області з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, проте рішенням за № НОМЕР_1 України в Марїнському районі Донецької області їй відмовлено у звязку із відсутністю документу, що підтверджує її перебування на утриманні чоловіка. Вважає, що від встановлення факту її перебування на утриманні померлого чоловіка залежить виникнення в неї права на перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Рішенням Мар?їнського районного суду Донецької області від 03 липня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа Великоновосілківське обєднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області, про встановлення факту перебування особи на утриманні відмовлено.

07 серпня 2018 року заявиця ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати повністю рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 03 липня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме допустив неправильне тлумачення ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та застосував до спірних правовідносин положення ст. 75 СК України, яка не підлягає застосуванню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її заяви.

Представник заінтересованої особи - Великоновосілківського обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області в судове засідання апеляційної інстанції не зявився, направив до суду листа про розгляд справи у його відсутність.

Згідно з п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції на час виникнення правовідносин (далі Закон за № 1058-IV) визначено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_4), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Дружина померлого, яка не була на його утриманні, має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратила джерело засобів до існування.

За п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV непрацездатним членом сім'ї є дружина, якщо вона є інвалідом або досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Статтею 26 Закону 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

За змістом ч. 3 ст. 36 Закону № 1058- IV до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

За змістом зазначеного Закону необхідно наявність двох умов, а саме того, що заявник є непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника, а також, що вона була на повному утриманні померлого годувальника і одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Пунктом 2.11. Постанови Пенсійного Фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року за № 22-1 визначено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сімї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні та фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 1977 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідок від 24 червня 2016 року про взяття на облік особи, яка переміщується з району проведення АТО заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у м. Донецьку, переміщені до міста Красногорівка Марїнського району Донецької області по вулиці Медичній (Маяковського), 51 (а.с. 5, 12).

Трудовою книжкою ОСОБА_2, пенсійним посвідченням від 06 лютогго 2008 року виданого Пенсійним Фондом України, довідкою УПФУ в Марїнському районі Донецької області від 23 лютого 2018 року за № 920 встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, трудову діяльність розпочав на Шахтоуправлінні № 19 «Донецьквугілля» 26 червня 1973 року, 16 березня 2015 року звільнений за власним бажанням, отримував пенсію за віком, за Списком № 1 при повному пільговому стажі, розмір пенсії за вересень 2016 року склав 3 490 гривень. (а.с. 15-17, 18-19, 69-71).

На момент виходу чоловіка на пенсію вік заявниці складав 47 років.

Відповідно до трудової книжки заявник трудову діяльність розпочав 11 листопада 1979 року, 30 травня 2014 року звільнена за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію за віком. Управлінням пенсійного фонду в Кіровському районі міста Донецька ОСОБА_1 призначена пенсія за віком 02 травня 2011 року. Розмір пенсії за вересень 2016 року складає 2 625,96 коп. (а.с. 10, 54-59).

ОСОБА_2 помер 22 вересня 2016 року у віці 63 роки (а.с. 14).

На момент смерті чоловіка 22 вересня 2016 року заявниці ОСОБА_1 виповнилося 60 років (а.с. 6, 14). Інвалідності за життя заявниці не встановлено.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2017 року заявник ОСОБА_1 отримала у спадок ? частину майна померлого ОСОБА_2, від якої відмовився батько померлого ОСОБА_5, а саме: автомобілю НОМЕР_2 1987 року випуску, автомобілю марки ВАЗ 217030-110-01, 2008 року випуску, причепу бортового марки ГБК 2005 року випуску (а.с. 20).

Суд також встановив, що розмір пенсії ОСОБА_1 з січня 2015 року по вересень 2017 року складав 2 625 гривень, з жовтня 2017 року 3 362,76 гривень, у квітні 2018 року - на день звернення до суду розмір пенсії заявниці складав 3 442 гривень, а розмір пенсії померлого ОСОБА_2 за період з січня 2014 року по лютий 2015 року складав 3 357,01 гривень, за березнь 2015 року розмір пенсії ОСОБА_2 3 382,08 гривень, з квітня 2015 року по вересень 2015 року - 3408,81 гривень, з вересня 2015 року по квітень 2016 року 3 443,81 гривень, з травня 2016 року по вересень 2016 року 3 490 гривень (а.с. 60, 66).

Рішенням № 1543 від 16 березня 2018 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника з посиланням на положення ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та порядку подання та оформлення документів для перерахунку пенсій у звязку із відсутністю довідки про перебування на повному утриманні померлого або одержання допомоги від померлого, що є постійним і основним джерелом засобів для існування (а.с. 9). Зазначене рішення заявником не оскаржувалось.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що повне утримання означає відсутність у члена сімї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обовязок щодо утримання цього члена сімї, а утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Висновок суду першої інстанції про те, що суду не надано належних та допустимих доказів, того, що заявник починаючи з дня призначення їй пенсії за віком та до дня смерті чоловіка ОСОБА_2 була на повному утриманні померлого годувальника і одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, і що у зв'язку з втратою годувальника заявник втратила джерело засобів до існування, апеляційний суд визнає правильним та таким, що грунтується на встановлених в судовому засіданні обставинах і матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду встановленим обставинам та неправильного застосування норм матеріального права не можна визнати обгрунтованими, оскільки обставини отримання доходу померлого ОСОБА_2, а саме: пенсії, заробітку до 16 березня 2015 року, наявності на праві власності автомобілів (а.с. 17-19, 20, 69-71), - який хоча і значно перевищував розмір пенсії заявниці, не може беззаперечно свідчити, що заявниця перебувала на утриманні свого чоловіка з 02 травня 2011 року по день його смерті та потребувала матеріальної допомоги, оскільки заявник отримувала пенсію, яка забезпечувала їй прожитковий мінімум, працювала до 30 травня 2014 року та отримувала заробітну плату.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні є правильним та відповідає встановленим у справі обставинам та вимогам закону.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за заявою ОСОБА_6, відповідні їм правовідносини, поясненням заявниці, показанням свідків та наданим доказам дав належну оцінку.

Суд правильно застосував матеріальний закон, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду заявник в суді апеляційної інстанції не надала.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням встановленого, апеляційний суд дійшов висновку, що відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_6 про встановлення факту перебування на утриманні, суд діяв відповідно до вимог матеріального та процесуального закону

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мар?їнського районного суду Донецької області від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Л. М. Кочегарова

ОСОБА_7