Справа №: 398/1556/18
провадження №: 2/398/1627/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"04" вересня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., з участю секретаря судового засідання Шостак А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за позовом ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість по сплаті відсотків за кредитним договором за період з 02.04.2013 по 02.04.2018 у розмірі 21522 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного з відповідачем договору від 20 вересня 2006 року надав, а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3275,8 грн. Вставнолено термін повернення кредиту 19.09.2008, заборгованість погашається щомісячно, сума платежу 237,62 грн. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,03% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. За доводами позивача у договорі датою 19.09.2008 визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умови відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Отримані відповідачем у кредит кошти до теперішнього часу не повернуті банку, договір не розірваний та не припинений, тому відповідно до ст. 599, 651, 654 ЦК України відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості. Також позивач посилається на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту про збільшення строку позовної давності до 5 років. Також банк наводить розрахунок заборгованості, відповідно до якого сума заборгованості, яка є предметом позову, складається із заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 02.04.2013 по 02.04.2018 за формулою: сума простроченої заборгованості по кредиту*розмір ставки відсотків в день*кількість днів прострочення/100. Таким чином розрахунок заборгованості є таким: 3275,80 грн.*36%*1825/100=21522,01 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не зявився, клопотань про розгляд справи за його відсутності та відзиву, заперечень проти позову, інших заяв чи клопотань, зокрема і щодо щодо застосування строку позовної давності до суду не подав, про причину неявки суд не повідомив.

За відсутності заперечень позивача суд у засіданні 4 вересня 2018 року, враховуючи зазначені вище обставини, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що між ПАТ КБ Приватбанк і ОСОБА_1 20 вересня 2006 року укладено кредитний договір у формі заяви, яка за змістом є договором кредиту та підписана позичальником та уповноваженими особами кредитора.

Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит у сумі 3275,80 грн. строком на 24 місяці з 20.09.2006 по 19.09.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 63.88 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 297,8 грн. в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії у зазначені у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка Стандарт строки. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється у такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця, позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 237,62 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Договір (заява) місить розписку ОСОБА_1 про ознайомлення з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам Розстрочка Стандарт, які є частиною кредитного договору.

Також позивач надав розрахунок заборгованості, що є предметом позову, та складається із заборгованості за відсотками за період з 02.04.2013 по 02.04.2018.

Суд визнає недостовірними надані розрахунки заборгованості. Зокрема, у розрахунку заборгованості за відсотками, який наведений у тексті позовної заяви застосована ставка відсотків 3,6% за день. Однак, умови підписаного сторонами договору не містить посилань на таку відсоткову ставку, тому її застосування при розрахунку є неправомірним. Окрім цього, розрахунок заборгованості за відсотками у період 02.04.2013 по 02.04.2018, який наданий окремим документом, виконаний виходячи зі ставки процентів 132,36% (графа процентна ставка прострочена), що не відповідає ні умовам підписаного сторонами договору, ні Умам кредитування, які були надані суду. Інших доказів наявності підстав для застосування зазначених відсоткових ставок позивач не надав. Також відсутні докази того, що такий розмір ставок був погоджений з позичальником.

Вирішуючи спір, суд керується принципом диспозитивності, зокрема відповідно до норм ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справу лише у межах заявлених вимог, тобто розглядає вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за період з 02.04.2013 по 02.04.2018.

Також суд, керуючись ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання. Так, судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 20 вересня 2006 року договору банк надав позичальнику кредит у сумі 3275,80 грн. строком на 24 місяці з 20.09.2006 до 19.09.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, встановлено щомісячний платіж, який мав сплачувати позивальник у період період з 20 по 25 число кожного місяця для погашення зобовязань за договором у розмірі 237,62 грн., який включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 24 місяців до 19 вересня 2008 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов'язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов'язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності.

Разом з тим, суд враховує те, що відповідач ОСОБА_1 не подав суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 19 вересня 2008 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 19 вересня 2008 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з дня першого порушення позичальником ОСОБА_1 обовязку щодо сплати щомісячних платежів, яке відповідно до наданого банком розрахунку відбулося 26 жовтня 2006 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином право ПАТ КБ Приватбанк нараховувати і вимагати сплати відсотків за укладеним з ОСОБА_1 договором припинилося зі спливом встановленого договором строку кредитування, тобто 19 вересня 2008 року.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Однак позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк не стосуються стягнення з ОСОБА_1 на підставі ст.625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення і трьох процентів річних від простроченої суми. Тому суд, керуючись ст.13 ЦК України розглядає справу лише у межах позовних вимог.

З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631, стетей 651, 654 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 280, 289, 218, ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України ЦПК України ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01011, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги, 50, до ОСОБА_1, РОНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, ро стягнення заборгованості за договором кредиту.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач може оскаржити рішення може протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений і підписаний суддею у нарадчій кімнаті 4 вересня 2018 року.

Суддя В.В. Орловський