Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 297/1207/17

провадження № 61-29080св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, приватний нотаріус Берегівського нотаріального округу Мирончук Оксана Василівна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року у складі колегії судді Куштан Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року представник ОСОБА_4, ОСОБА_7, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Берегівського нотаріального округу Мирончук О. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу 3/4 частини житлового будинку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 є власником житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 09 липня 2010 року, що складається з житлового будинку загальною площею 175,4 кв. м (житлова площа 84,5 кв. м) та прибудови А; Амс; А1; А2, убиральні В, навісу Е, гаража З, навісу И, тротуару 1, тротуару II, огорожі 7, колодязя питного 8, воріт 9, огорожі 10.

5 січня 2017 року ОСОБА_5 з помічником приватного нотаріуса МирончукО. В. звернувся до ОСОБА_4 з метою оформлення договору купівлі-продажу 1/4 цього будинку. Тоді їй стало відомо, що без її відома та згоди, ще 02 грудня 2014 року приватним нотаріусом Мирончук О. В. в порушення вимог статті 665 ЦК України було посвідчено договір купівлі-продажу 3/4 житлового будинку, укладений між нею та ОСОБА_5

Позивач зазначений договір не укладала та не підписувала, тому відповідно до вимог статті 215 ЦК України просила визнати договір купівлі-продажу 3/4 частини житлового будинку недійсним.

14 червня 2017 року предстаник ОСОБА_4, ОСОБА_7, подала до суду заяву про зупинення провадження у справі у зв'язку із смертю позивача, оскільки дані правовідносини допускають правонаступництво.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 15 червня 2017 року провадження у справі закрито у зв'язку із смертю позивача.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припинилось в зв'язку зі смертю особи, яка її видала, представник позивача позбавлений права заявляти клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_7, повернуто заявнику.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в зв'язку зі смертю ОСОБА_4 довіреність, що була видана 01 квітня 2017 року, якою померла уповноважила ОСОБА_7 на представництво інтересів, утратила свою чинність. Згідно з пунктом 3 частини третьої, частини п'ятої статті 121 ЦПК України 2004 року заява повертається у випадках, коли заяву від імені позивача подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

У серпні 2017 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року у даних правовідносинах допускається правонаступництво, тому провадження у справі підлягає зупиненню до прийняття спадщини спадкоємцями. Після смерті позивача однією із спадкоємців могла бути її дочка, ОСОБА_9, яка є її мамою, та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Тобто на час розгляду справи вона є онукою померлої та одним із спадкоємців 1/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 201, пункту 1 частини першої статті 203 ЦПК України 2004 року суд до залучення до участі у справі правонаступника зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Апеляційний суд, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 довіреність, що була видана 01 квітня 2017 року, якою померла уповноважила ОСОБА_7 на представництво інтересів, утратила свою чинність.

Разом із цим апеляційний суд не звернув уваги, що апеляційна скарга підписана ОСОБА_7 не як представником позивача, а особисто. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 зазначала, що померла ОСОБА_4 є її рідною бабусею та вона є одним із спадкоємців 1/4 спірного житлового будинку, тому суд першої інстанції помилково закрив провадження у справі.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони у справі іншими особами у зв'язку з переходом до цих осіб матеріальних прав і обов'язків попередньої особи.

Отже, підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження ухвали суду першої інстанції на тій підставі, що у зв'язку із смертю ОСОБА_4 довіреність, що була видана 01 квітня 2017 року на представництво інтересів ОСОБА_7, утратила свою чинність, може бути зроблений лише після з'ясування, яким чином таке судове рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов'язків особи, яка подала апеляційну скаргу, та чи спірні відносини допускають правонаступництво.

Проте апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги.

За наведених обставин ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (частина шоста статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 липня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик