Ухвала

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 200/19579/17

провадження № 61-40186ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Свистунової О. В., Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Квасок», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Квасок» (далі - ТОВ «Квасок»), та які знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, код валюти 980 - українська гривня, відкриті у Закарпатському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Ужгороді (МФО 312378) шляхом заборони будь-яких видаткових операцій за вищевказаними рахункам, за виключенням видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов'язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів та з можливістю зарахування грошових коштів на рахунок.

Заява мотивована тим, що ТОВ «Квасок» уникає виконання зобов'язань перед ОСОБА_4, а тому існує цілком ймовірна вірогідність, що у разі незастосування заходів забезпечення позову ускладнить виконання рішення суду у вказаній справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. У порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти, які належать ТОВ «Квасок» (), та які знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, код валюти 980 - українська гривня, відкриті у Закарпатському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Ужгороді (МФО 312378) шляхом заборони будь-яких видаткових операцій по вищевказаним рахункам, за виключенням видаткових операцій щодо сплати заробітної плати та обов'язкових платежів до державного бюджету зі сплати податків, зборів та з можливістю зарахування грошових коштів на рахунок.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Квасок» задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що, накладаючи арешт на грошові кошти відповідача, суд першої інстанції не визначив суму, в межах якої накладено арешт за видатковими операціями з рахунків, фактично зупинив рух коштів за рахунками відповідача, чим заблокував господарську діяльність підприємства. При цьому суд першої інстанції не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову, не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

У липні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач має заборгованість перед позивачем та уникає виконання зобов'язань, а тому невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу невиконання рішення суду. Обраний спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача заявник вважає таким, що повністю відповідає нормам процесуального законодавства України та є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України 2004 року передбачено види забезпечення позову, які обираються судом в залежності від змісту позовних вимог, від характеру спірних правовідносин, від зазначеного у поданій суду заяві про їх застосування обґрунтування необхідності їх застосування.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 152 ЦПК України 2004 року).

Аналогічні положення містяться у статтях 149, 150, 151 ЦПК України.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Установивши, щосуд першої інстанції, накладаючи арешт на грошові кошти відповідача, не визначив суму, в межах якої накладено арешт за видатковими операціями з рахунків, фактично зупинив рух коштів за рахунками відповідача, чим заблокував господарську діяльність підприємства, та не обґрунтував причини застосування саме такого виду забезпечення позову і не зазначив доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися із заявою про накладення арешту на конкретне майно (нерухоме та/або рухоме (автомобілі, предмети мистецтва, інше коштовне майно, грошові кошти на рахунках, акції, облігації тощо)), належне ТОВ «Квасок», орієнтовною вартістю у межах ціни позову.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування, тому наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Квасок», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта