Провадження № 2/161/787/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної та матеріальної шкоди

Як підставу позову зазначає, що він є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою м. Луцьк, вул. Також він є власником 1/2 земельної ділянки площею 0,058 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка слугує для обслуговування цього будинку. Відповідач у справі є його сусідкою.

Позивач стверджує, що згідно технічної документації із землеустрою, відповідач без будь-якого погодження з ним, самовільно здійснила реконструкцію металевої огорожі, яка знаходиться на земельній ділянці, що належить йому та збудувала бетонну огорожу, яка включає в себе 42 см. площе землі, яка належить йому. Таким самочинним будівництвом відповідач завдала йому матеріальної та моральної шкоди.

Спричинення йому матеріальної шкоди позивач обґрунтовує тим, що внаслідок самочинного будівництва була зруйнована металева огорожа, яка була зведена ним у березні 2015 року за 10 000,00 грн.

Крім того, під час демонтажу належної йому огорожі і встановлення своєї, в поперечній стіні будівлі, приналежній до металевої огорожу знизу на висоті 60 см була зруйнована штукатурка та було пошкоджено обмотку з зовнішньої сторони стіни, які полягають негайному ремонту та заміні, що потребує додаткових витрат на ремонт в сумі 7 000,00 грн.

Вищенаведена ситуація склалася за його відсутності, а після повернення додому, із-за неї він перебував на амбулаторному лікуванню, у зв'язку з чим позивач оцінює свою моральну шкоду у 15 000,00 грн.

З наведених вище підстав та з посиланням на приписи ст.ст.23, 321, 376, 386, 1193 ЦК України, ст. 152 ЗК України, позивач просить суд:

1) зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самовільно збудованої бетонної огорожі, що відноситься до володіння за адресою АДРЕСА_2.

2) стягнути з відповідача на користь позивача 17 000,00 грн. матеріальної шкоди;

3) стягнути з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді від 23 листопада 2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року у справі було призначено судове земельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 08 липня 2016 року справу направлено на продовження проведення експертизи.

Ухвалою суду від 13 березня 2017 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 24 травня 2017 року у справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 19 червня 2018 року провадження у справі поновлено та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач письмового відзиву на позов не надала. Її представник у судовому засіданні заперечила проти позову частково щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів її понесення. Натомість представник відповідач за результатом проведення додаткового дослідження земельної ділянки спеціалістами визнала, що спірна бетонна огорожа займає частину земельної ділянки позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач у справі є власником 1/2 частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення - для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,058 га., кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с.7-8).

Крім того позивач є власником 1/2 будинку за цією ж адресою (а.с.9).

Відповідач у справі є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2, площею 0,0283, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, яка є суміжною до земельної ділянки позивача (а.с.46, 47 зворот). Також відповідач є власником житлового будинку за цією адресою (а.с.108-111).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2015 року у цивільній справі №161/10370/14-ц, яке частково змінено рішенням Апеляційного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року, зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2, шляхом знесення самовільно збудованих споруд, в тому числі: вбиральні та вигрібної ями, що відноситься до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 19582 грн. завданої матеріальної шкоди (а.с.140-141).

Як вже зазначалося судом, для об'єктивного, всебічного та справедливого розгляду справи, у зв'язку з відсутністю у суду відповідних спеціальних знань, судом було призначено судову земельну-технічну експертизу (основну та додаткову).

Згідно висновку судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2017 року №7708:

1) при накладанні наданих експерту топографо-геодезичних зйомок та порівнянні їх з правовстановлюючим документами, було встановлено, що досліджувані земельні ділянки не накладаються відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на земельні ділянки;

2) на питання «Чи відповідають на місцевості межі зазначених земельних ділянок межам цих ділянок, зазначених у правовстановлюючих документах?» експертом вказано, що при дослідженні даного питання було проаналізовано надані експерту матеріали справи та топографо-геодезичні зйомки об'єктів дослідження та встановлено, що паркан який розділяє досліджувані земельні ділянки встановлено не у відповідальності до правовстановлюючих документів. При цьому земельна ділянка, яка знаходиться у власності гр. ОСОБА_3 фактично більша ніж це передбачено правовстановлюючими документами. Фактичне землекористування ОСОБА_3 становить 285 кв.м. (відповідно до державного акту - 283 кв.м.) (а.с.130-131).

Відповідно до висновку судового експерта Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 червня 2018 року №8685-8686:

1) експерт не може встановити факт порушення меж (або накладання) земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що надані матеріали на дослідження не відповідають правовстановлюючим документам, а саме топографо-геодезична зйомка ОСОБА_3 Невідповідність полягає у тому, що конфігурація та лінійні розміри наведені в топографо-геодезичній зйомці суттєво різняться конфігурації та лінійним розмірам наведеним у державному акті (наприклад: сторона в-г відповідно до державного акту має загальний розмір 19,46 м., відповідно до зйомки - 19,84 м);

2) земельна ділянка, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідає наявному в матеріалах справи технічному звіту з топографо-геодезичних робіт. Межі земельної ділянки ОСОБА_3 відповідно до наданої топографо-геодезичної зйомку на даний час не відповідають межам об'єкта дослідження відповідно до правовстановлюючих документів, а саме державного акта НОМЕР_5 матеріалам справи. Невідповідність полягає в тому, що конфігурація та лінійні розміри наведені в топографо-геодезичній зйомці суттєво різниться конфігурації та лінійним розмірам наведеним у державному акті, наприклад: сторона В-Г відповідно до державного акту має загальний розмір 19,46, а відповідно до зйомки - 19,84 м; межа А-Д відповідно до державного акту має загальний розмірі 9,79 м, а відповідно до зйомки - 6,31м.; межа Д-Г - 5,6 м. відповідно до державного акту, а відповідно до зйомки - 8,66; також сумарна довжина медіани від А до Г має розмір відповідно до державного акту 15,41м, відповідно до зйомки - 15,3 м.

3) з наданої на дослідження топографо-геодезичної зйомки встановлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_3 становить 281 кв.м., проте як встановлено, з дослідження по першому питанню, проміри в даній топографо-геодизичній зйомці не відповідають промірам відповідно до правовстановлюючих документів.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача надала суду схему земельної ділянки за результатом її накладення на місцевість в натурі, з якої слідує, що дійсно, бетонна огорожа відповідача захоплює земельну ділянку позивача на 0,25 м. з однієї сторони та 0,38 м. з іншої сторони.

Відомості вказанні у вищевказіній схемі земельної ділянки були визнані позивачем.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктами «б» та «ґ» частини третьої статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.

З досліджених матеріалів справи, зокрема з висновку експерта від 20 лютого 2017 року слідує, що паркан який розділяє досліджувані земельні ділянки позивача та відповідача встановлено не у відповідальності до правовстановлюючих документів. При цьому під час як основної, так і додаткової експертизи встановлено, що земельна ділянка, співвласником якої є позивач, відповідає вимогам як правовстановлюючим, так і технічним документам (топографо-геодезичній зйомці).

З наведеного можливо дійти однозначного висновку, що відповідач встановила бетонну огорожу захоплюючи земельну ділянку позивача, а отже порушила його право на користування цією земельною ділянкою. Отже, позовні вимоги відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є обґрунтованою.

Обираючи спосіб захисту порушеного права в цій частині суд враховує приписи ст.212 ЗК України відповідно до яких, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Суд не вбачає іншого способу захисту порушеного права позивача, окрім як знесення самовільно збудованого відповідачем паркану, який розташований на земельній ділянці позивача, оскільки лише це зможе привести земельну ділянку у стан придатний для її цільового використання.

При цьому, суд задовольняє цю позовну вимоги частково із застереженням, що знесенню підлягає саме частина паркану, яка лежить на лінії розмежування земельних ділянок сторін (сторона Д-Г згідно плану межі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6, державний акт серії НОМЕР_5 виданий на ім'я ОСОБА_3), оскільки землекористувачі інших земельних ділянок не пред'являли свої вимоги про знесення паркану в цілому.

Стосовно питання про відшкодування завданої порушенням земельного законодавства шкоди, суд зазначає наступне.

Позивач всупереч покладеному на нього тягарі доказуванні в частині розміру та наявності матеріальної шкоди, не надав суду будь-яких доказів про самовільне знесення відповідачем металевої огорожі та її вартості.

Крім того позивач не надав суду доказів зруйнування штукатурки та пошкодження обмотки з зовнішньої сторони стіни, а також розмір збитків завданих таким пошкодженням.

Отже, підстав для відшкодування матеріальної шкоди суд не знаходить, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведена наявність такої шкоди та її розмір.

Стосовно питання про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд вважає, що протиправна поведінка відповідача, яка полягала у самовільному зайнятті частини земельної ділянки, яка належить позивачу, дійсно могла призвести до душевних страждань позивача. Доказів пошкодження його майна позивач суду не надав, а тому його душевні страждання в цій частині не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди суд виходить із загальних засад справедливості та враховує, що вчинене відповідачем правопорушення не призвело до докорінних змін у побуті та життєдіяльності позивача, розмір самовільно зайнятої частини земельної ділянки є невеликим, однак слід зазначити, що позивач вимушений був докласти багато зусиль для відновлення своїх прав на користування земельною ділянкою, зокрема звертатися до суду, брати участь у двох експертиза, виготовляти та надавати відповідну технічну документацію. Тому суд вважає, що достатнім та розумним розміром для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди буде саме у 3 000,00 грн., і саме в цій частині суд задовольняє позовні вимоги про її стягнення.

При цьому при оцінці суми моральної шкоди суд не бере до уваги доводи позивача про те, що він проходив лікування у зв'язку з протиправними діями відповідача, оскільки будь-якого причинного зв'язку між цими подіями позивач суду не довів.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, у зв'язку з тим, що суд встановив порушення з боку відповідача права на користування земельною ділянкою позивача, а також наявність в останнього душевних страждань у зв'язку з таким порушенням, позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме:

1) зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві сільної власності земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самовільно збудованої бетонної огорожі, що відноситься до володіння за адресою АДРЕСА_2 та яка розміщена на стороні Д-Г згідно плану межі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4, державний акт серії НОМЕР_5 виданий на ім'я ОСОБА_3;

2) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивач під час розгляду цього спору поніс судові витрати у загальному розмірі 3 088,40 грн. з яких:

1) 974,4 грн. - судового збору (487,2 грн. за позовну вимогу немайнового характеру та 487,20 грн. за позовну вимогу майнового характеру) (а.с.1);

2) 2 114,00 грн. за оплату проведення судової експертизи (а.с.129).

Витрати у зв'язку з проведенням експертизи суд присуджує у повному обсязі, оскільки відповідна позовна вимога, для якої власне і призначалася експертиза, задоволена судом. Так само повністю відшкодовується судовий збір за цю вимогу у розмірі 487,20 грн.

Витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу майнового характеру суд присуджує пропорційно задоволеним в цій частині вимогам, а саме у розмірі 45,70 грн. (487,20 * (3000/32000)).

Отже загальний розмір належних до стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача становить 2 646,90 грн. (2 114,00 + 487,20 + 45,70).

Витрати по сплаті додаткової експертизи залишаються з відповідачем.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві спільної власності земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самовільно збудованої бетонної огорожі, що відноситься до володіння за адресою АДРЕСА_2 та яка розміщена на стороні Д-Г згідно плану межі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6, державний акт серії НОМЕР_5 виданий на ім'я ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. (п'ять тисяч) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 646,90 грн. (дві тисячі шістсот сорок шість гривень дев'яносто копійок) в рахунок відшкодування судових витрат.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1, який проживає за адресою АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідачем у справі є ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2.

Повне судове рішення складено та підписано 17 жовтня 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров