Справа № 732/193/18
Провадження № 2/732/228/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі : головуючої судді - Лиманської М.В., в присутності секретарів Пінчук С.М., Бруй І.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину та поділ в натурі житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат ОСОБА_2, діючи на підставі ордеру про надання правової допомоги серії ЧН № 034764 від 08.02.2018 року в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за позивачем права власності на частку у спільному майні. Просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побутовими будівлями та спорудами №80 по вул. Покровській в с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області та виділити в натурі 1/2 спірного домоволодіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 01.11.2010 року між сторонами було розірвано шлюб. За час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2005 року сторони придбали спірний житловий будинок площею 50,8 м. кв. За взаємною згодою покупцем за вказаним договором виступала відповідачка. Після розірвання шлюбу відповідачка категорично відмовляється надавати позивачу доступ до спірного будинку, не визнає права позивача на спільне набуте у шлюбі майно. Тому позивач змушений звернутись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2018 року відкрито провадження в зазначеній справі.

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 13.04.2018 року провадження в зазначеній справі зупинено в звязку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 29.06.2018 року провадження в зазначеній справі поновлено.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, просили поділити спірний будинок за варіантом №2, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у справі, де співвласником №1 є позивач.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні предявлений позов не визнали, заперечували проти його задоволення з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, подали суду заяву про застосування строку позовної давності. У поданих суду заявах по суті справи та поясненнях суду відповідачка та її представник зазначили, що позивач не приймав фінансової участі у придбанні спірного будинку. Будинок був придбаний на кошти, отримані в кредит тіткою відповідачки ОСОБА_5, а сплачувала цей кредит матір позивачки ОСОБА_6 Спірний будинок придбавався для проживання матері, яка з моменту придбання будинку в ньому зареєстрована та проживає. Наполягали на тому, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з цим позовом, оскільки шлюб сторони розірвали у 2010 році, а позивач звернувся з цим позовом у 2018 році, тобто з пропуском встановленого ст.72 СК України строку.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Дослідженням рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2010 року встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 2000 року. (а.с.7)

Дослідженням заяви, зареєстрованої приватним нотаріусом Городнянського районного нотаріального округу ОСОБА_7 18 січня 2005 року ВВО № 758849, встановлено, що ОСОБА_1 надав згоду на купівлю жилого будинку в селі Тупичів Городнянського району Чернігівської області по вулиці Щорса, буд. 80 на імя своєї дружини ОСОБА_3, за сумісно нажиті в зареєстрованому шлюбі кошти в сумі 2000 грн. ( дві тисячі гривень ). (а.с.33).

З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.01.2005 року встановлено, що 18.01.2005 року ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_9, продав ОСОБА_3 жилий будинок №80 по вул.Щорса в с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області. Договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі № 108. (а.с.27).

За даними Інформаційної довідки № 112614839 від 02.02.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником будинку № 80 по вул. Щорса в с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області з 18.02.2005 року є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2005 року, форма власності - приватна, частка власності 1/1. Відомості про інші речові права відсутні.(а.с.8).

З копії домової книги встановлено, що в будинку № 80 по вул. Щорса в с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області з 12.08.2005 року зареєстрована проживаючою : ОСОБА_6. Інших осіб в будинку зареєстрованими не значиться. ( а.с. 134-135 ).

Заочним рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний. Рішення суду набрало законної сили 15 листопада 2010 року ( а.с. 7).

Рішенням третьої сесії сьомого скликання Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 15.02.2016 року вул. Щорса в с. Тупичів, Городнянського району, Чернігівської області перейменовано на вулицю Покровська.( а.с. 136).

Оцінюючи доводи сторін на підтвердження позовних вимог та заперечень, суд виходить з наступного.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено в статті 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний будинок був придбаний під час юридичного шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Доводи відповідачки про те, що будинок придбаний за кошти, запозичені її родичкою у АТ «ОщадБанк» та повернуті її матірю, належними та допустимими доказами по справі не підтверджені.

09 жовтня 2018 року відповідачкою та її представником була подана заява про застосування позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

В судовому засіданні встановлено, що з 2005 року в будинку проживає та є зареєстрованою тільки матір відповідачки, що підтверджено домовою книгою. Позивач в судовому засіданні не заперечував того факту, що він ніколи не користувався спірним будинком та що в будинку завжди проживала тільки матір відповідачки. Сторони розірвали шлюб у 2010 році. З моменту розірвання шлюбу позивач не користувався спірним будинком, достовірно знаючи про факт проживання в ньому матері його колишньої дружини. Доказів того, що позивач після розірвання шлюбу володів та користувався спірним будинком, зокрема ніс витрати на його утримання, стороною позивача не надано. З позовом про поділ спірного будинку позивач звернувся у лютому 2018 року, тобто з пропуском встановленого законом строку. В порушення приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів на підтвердження існування між ним та відповідачкою домовленості щодо порядку користування спірним будинкомТаким чином про порушення його права власності на спірний будинок, як на спільне майно подружжя, позивач дізнався у 2010 році.

Проте з відповідним позовом в установлений діючим законодавством строк позивач не звернувся, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду не надав.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст. 60, 70, 72 СК України, ст. 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину та поділ в натурі житлового будинку - відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Суддя М. В. Лиманська