РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3418/18

провадження у справі №2/0285/1326/18

16 жовтня 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: представник ОСОБА_2

третя особа: представник не прибув,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль», про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить скасувати арешт та зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, належного ОСОБА_1, який було накладено постановою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Житомирській області б/н від 20 лютого 2013 року.

В обґрунтування позову зазначив, що 16 листопада 2015 року до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області повторно на виконання надійшов виконавчий лист № 2-219/10, виданий 24 лютого 2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості в розмірі 221 927 грн. 51 коп. та судових витрат в розмірі 975 грн. Постановою державного виконавця від 28 січня 2013 року відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого листа (ВП № 36149193). Постановою державного виконавця від 20 лютого 2013 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. Постановою старшого державного виконавця від 12 листопада 2014 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, не зважаючи на те, що виконавчий лист був повернутий стягувачеві, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно міститься інформація про арешт майна боржника ОСОБА_1 та заборона його відчуження, який було накладено постановою Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Житомирській області б/н від 20 лютого 2013 року. Відповідно до п. 10 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Оскільки жодного виконавчого провадження, де боржником є позивач, не відкрито, тому ОСОБА_1 просив задовольнити позов та скасувати арешт належного позивачу майна.

Начальник Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (далі ВДВС) надіслав відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що нормою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для зняття арешту з майна боржника, однак такої підстави для зняття арешту з майна боржника, як повернення виконавчого документа, зазначена норма Закону не містить. У ВДВС відсутні відомості про те, що борг за виконавчим провадженням № 36149193 погашений у повному обсязі, а позивачем не надано доказів на підтвердження погашення такої заборгованості у повному обсязі. Не заслуговує на увагу посилання позивача на довідку арбітражного керуючого про те, що ФОП ОСОБА_1 припинено підприємницьку діяльність і в рамках судової справи про банкрутство всі вимоги кредиторів є погашеними, не є підставою для зняття арешту, оскільки боржником за виконавчим провадженням є фізична особа ОСОБА_1, а не ФОП. Крім того, згідно п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. А тому ВДВС у зазначеній справі не є належним відповідачем.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позов, та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник ВДВС в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи АТ «ОСОБА_3 Аваль» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позив не визнав.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 28 січня 2013 року відкрито виконавче провадження № 36149193 по виконанню виконавчого листа № 2-219, виданого 9 квітня 2010 року Новоград-Волинським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 221 927 грн. 51 коп. та судових витрат в розмірі 975 грн.

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2013 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Постановою старшого державного виконавця від 12 листопада 2014 року зазначений виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 1.07.1999 року (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).

Представник ВДВС в судовому засіданні пояснила, що зазначене виконавче провадження знищено. На час розгляду справи у ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження, боржником у яких є ОСОБА_1

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, підставою обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 є постанова Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГУЮ у Житомирській області про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження б/н від 20 лютого 2013 року (а.с. 7).

Відповідно до змісту статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Згідно із положеннями статей 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

У частині четвертій статті 59 цього Закону передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

В судовому засіданні не встановлено наявності підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1, передбачених частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Разом з тим, відповідно до змісту частини першої та другої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження , повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, за змістом зазначеної норми Закону у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається.

Як пояснив в судовому засіданні представник ВДВС на час розгляду справи у ВДВС відсутні будь-які виконавчі провадження, боржником у яких є ОСОБА_1

Ураховуючи, що те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а також те, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-219 ВП № 36149193 (в рамках якого державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника) завершено у звязку із поверненням виконавчого листа стягувачеві, то правові підстави для обмеження ОСОБА_1 у володінні, користуванні та розпоряджанні своїм майном, відсутні.

Доводи представника ВДВС про те, що ВДВС є неналежним відповідачем у справі з огляду на положення абз. 4 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року, не заслуговують на увагу. Зі змісту зазначеного пункту Постанови Пленуму суду касаційної інстанції вбачається, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Однак, у справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зняття арешту з належного йому на праві власності майна. Позовної вимоги про визнання за ним права власності на майно, ОСОБА_1 не заявлялось, а відтак зазначені положення Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 7 лютого 2014 року не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підтверджується належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 20 лютого 2013 року, виконавче провадження № 36149193.

Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 18 жовтня 2018 року.

Суддя Т.Б. Сташків