Справа № 344/9553/18
Провадження № 22-ц/779/1070/2018
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Малєєв
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі:

судді-доповідача - Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Горейко М.Д.,

за участю секретаря - Турів О.М., апелянта ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2018 року про повернення позовної заяви заявнику, постановлену головуючим суддею Антоняк Т.М. в м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту якої не відома, за заявою ОСОБА_3 до Громадської Спілки «Івано-Франківська Міська Асоціація учасників АТО» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

1. Позов заявлено 02.07.2018 (а.с. 1-23).

1.1. Зміст позовних вимог.

На офіційному сайті відповідача було розміщено неправдиву інформацію про позивача, яка порочить його честь, гідність та ганьбить ділову репутацію.

Публікацію згодом було продубльовано в соцмережі Фейсбук.

Без згоди позивача публічно розміщено і персональні дані, які відповідачі здобули, зловживаючи своїм службовим становищем.

1.1.1. Просив визнати поширені відповідачем (його членами та симпатиками) факти недостовірними, такими, що являють собою наклеп, який принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, тобто його майнові права; зобов'язати відповідача спростувати наклепи в той же спосіб - шляхом розміщення публікації в мережі Інтернет та у соцмережі Фейсбук; видалити інформацію, спрямовану проти позивача, та знищити її з мережі Інтернет, ПК, телефонів, ін. пристроїв; ін. вимоги; та стягнути з відповідача 350000,0 грн моральної шкоди та 50000,0 грн матеріальної шкоди.

1.2. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до Громадської Спілки «Івано-Франківська Міська Асоціація учасників АТО» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 52).

2. Позивач ОСОБА_3 оскаржив вказану ухвалу в апеляційному порядку.

2.1. Обґрунтування апеляційних вимог.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву, оскільки не взяв до уваги доводи позивача щодо скрутного матеріального становища, яке триває вже довший час.

Позивач залишив офіційну роботу, оскільки брав участь у Революції Гідності, а з літа 2014 року почав їздити на фронт волонтером та бійцем-добровольцем. У 2017 році в зоні АТО отримав поранення, після якого він став тимчасово непрацездатним.

Стверджує про відсутність коштів на елементарні життєві потреби.

Сума судового збору є непомірною для позивача.

Вважає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції обмежив позивача в доступі до правосуддя.

2.1.1. Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2018 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

2.2. В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів, просив її задовольнити.

3. Фактичні обставини, встановлені судами.

ОСОБА_3 02.07.2018 заявив позов з вимогами немайнового характеру (визнати поширені відповідачем (його членами та симпатиками) факти недостовірними, такими, що являють собою наклеп, який принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, тобто його майнові права; зобов'язати відповідача спростувати наклепи в той же спосіб - шляхом розміщення публікації в мережі Інтернет та у соцмережі Фейсбук; видалити інформацію, спрямовану проти позивача, та знищити її з мережі Інтернет, ПК, телефонів, ін. пристроїв; ін. вимоги) та з майновими вимогами, зокрема: стягнути з відповідача 350000,0 грн моральної шкоди та 50000,0 грн матеріальної шкоди (а.с. 1-23).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу строк, тривалістю десять днів з дня вручення ухвали, для виправлення недоліків, а саме: сплати 14060,0 грн судового збору (а.с. 43-44).

Позивач ОСОБА_3 10.07.2018 подав до суду першої інстанції клопотання про звільнення від сплати судового збору (а.с. 47).

В підтвердження скрутного фінансового становища позивач надав суду Довідку ДУК «Правий сектор» (а.с. 48), Відомості з ДРФО - ПП про відсутність доходів (а.с. 49), Довідку з Управління земельних відносин (а.с. 50), копію ухвали Івано-франківського окружного адміністративного суду, якою ОСОБА_3 було звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» (а.с. 51).

4. Оцінки суду апеляційної інстанції.

4.1. Щодо права.

4.1.1. Питання відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору урегульовані приписами ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 133, 136 ЦПК України.

Ці норми не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи.

Тому судом, відповідно до ст. 76 - 81 ЦПК України повинні бути досліджені всі докази, передані у його розпорядження і рішення щодо кожного з них (ч. 3 ст. 89 ЦПК України) містити мотиви відхилення або врахування.

4.1.2. Окрім цього, питання спроможності сплати судового збору безпосередньо пов'язане із правом на доступ до суду (ст. 4 ЦПК України).

Одним із джерел права, за положеннями ст. 10 ЦПК України, є норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практика Європейського суду з прав людини.

У цьому зв'язку є потреба розглядати ситуацію в справі через призму прецедентної практики ЄСПЛ, норми якої містяться у різних актах цього суду та стосуються обставин і вирішення питань, схожих з розглядуваними.

а ) У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

До цього випадку стосується вимога дотримання розумної пропорційності між метою та засобами.

б ) Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Цієї справи стосується вказівка на баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і звільнення від сплати судового збору заявника, який може підтвердити свій поганий фінансовий стан.

в ) Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

У цьому правоположенні рішення ЄСПЛ наведені об'єктивні ознаки, які можуть слугувати критеріями для визначення можливості сплати заявником судового збору (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо, рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища).

4.2. Щодо рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги.

4.2.1. У даній справі позивач не сплатив судовий збір і є потреба забезпечити принцип рівності усіх перед законом та функціонування судової системи. Тому обмеження заявника у доступі до суду було засновано на законі та відповідало формальним процедурам.

Заявник клопотав про звільнення від судового збору через поганий фінансовий стан і надав докази про відсутність доходів, майна та проблеми з кредиторами по сплаті за електроенергію.

Отже, у даному випадку належить вирішити чи було дотримано розумну пропорційність між метою та засобами.

4.2.2. Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем всупереч вимогам ст. 8 Закону «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України не надано жодних доказів, що слугували б підставами для звільнення від сплати ним судового збору, не подано належних доказів в підтвердження обставин, які б свідчили про незадовільне (скрутне) становище.

Це не відповідає дійсності. Такі докази в справі є. У розпорядженні суду були документарні дані щодо майнового стану позивача, зокрема: відомості з Державного реєстру від 23.03.2018 про те, що дані про доходи ОСОБА_3 з 2015 по 2017 відсутні; повідомлення про від'єднання від електромережі через несплату від 26.12.2017 дані про відсутність у ОСОБА_3 землі, медичні дані (а.с. 4, 50, 63, 65, 71-73).

Суд їх не врахував, не дослідив, не оцінив відповідно до ст. 76-81, 83, 89 ЦПК України, а отже висновок судом зроблено на неповно з'ясованих обставинах справи. За приписами ст. 379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

4.3. Докази поганого фінансового стану ОСОБА_3 у справі є, а доказів протилежного - немає. При прийнятті рішення про повернення позовної заяви через несплату судового збору майновий стан заявника відповідно до вимог закону врахований не був. Питання розумної пропорційності між метою судового збору та фінансовим становищем заявника не вирішувалось. Як наслідок, у доступі до правосуддя заявника обмежено передчасно, без достатніх підстав і мотивів.

4.4. Тому апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду - скасувати, а справу - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, 375, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2018 року - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 липня 2018 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

М.Д. Горейко