Справа № 454/2296/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Коваль Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої злочином,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач 05.06.2017р. о 05.20год. знаходячись поблизу школи, що в с. Волиця, Сокальського району, в ході словесного конфлікту, на грунті особистих неприязних відносин, реалізовуючи свій злочинний умисел, тримаючи у руках дерев»яну палицю (штахету) умисно наніс удар у праву руку позивачу, своїми діями спричинивши йому закритий перелом в середній третині правої ліктьової кістки зі зміщенням, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Своїми умисними діями відповідач вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України. Вироком Сокальського районного суду від 23.06.2018р. відповідача ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі. Позивач вказує, що відповідачем йому спричинено майнову шкоду в розмірі 130697грн. В обґрунтування даної вимоги позивач вказує на те, що відповідач завдав йому середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило значну втрату працездатності і значні витрати на лікування. Після нанесення відповідачем тілесних ушкоджень, позивач звернувся у Сокальську ЦРЛ, де був госпіталізований і проведено хірургічне втручання по складанню кісток і гіпсування руки. Після цього позивач постійно знаходиться на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. По даний час рука у позивача не заживала. Позивач більше року змушений перебувати у гіпсі, що заважає йому нормально жити, навчатися, працювати та інше. Також на даний час позивач поніс витрати на лікування у лікувальних закладах в м. Сокаль та в м. Львів у значному розмірі, а саме 130697грн. Тому подальше лікування позивача та наступна реабілітація потребуватимуть значного часу та коштів, а тому така втрата загальної працездатності повинна бути відшкодована відповідачем в повному обсязі. Згідно виписок із Сокальської ЦРЛ №4355, №5955 та КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липин» №11870, №15282, №3596718, встановлюється, що по даний час позивачу завдано значної шкоди здоров»ю. На підтвердження суми матеріальної шкоди, позивач надає копії чеків на придбання ліків, що зокрема було викликане проведенням трьох операцій. Крім цього, позивач зазначає, що відповідачем йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, що спричинили негативні зміни у його житті. Після нанесення відповідачем тілесних ушкоджень, позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, що супроводжувався страхом за своє здоров»я та життя. В подальшому позивач був змушений проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду, оброблення та перев»язки рани та неодноразовим хірургічним втручанням. Все це спричинило втрату здоров»я та настання ІІ групи інвалідності. Дотепер у позивача проблеми із здоров»ям, у вигляді обмеження фізичної активності. Зазначає, що відповідачем не було вчинено жодних дій по хоча б частковій компенсації завданих матеріальних витрат, тому оцінює завдану моральну шкоду в сумі 10000грн. просить стягнути із відповідача у його користь 130697грн. завданої матеріальної шкоди та 10000грн. моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та відносно заочного розгляду даної справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 16.10.2018р. повторно не прибув, не повідомив суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Представник позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно вироку Сокальського районного суду від 20.06.2018р., ОСОБА_2, 05.06.2017р. о 05год. 20хв. знаходячись поблизу школи, що в с. Волиця Сокальського району, в ході словесного конфлікту, на грунті особистих неприязних відносин, реалізовуючи свій злочинний умисел, тримаючи в руках дерев»яну палицю (тахету) умисно наніс удар у праву руку ОСОБА_1, своїми діями спричинив останньому закритий перелом в середній третині правої ліктьової кістки зі зміщенням, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Своїми умисними діями обвинувачений вчинив злочин передбачений ч.1 ст. 122 КК України.

ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 1року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов»язки. На підставі ст. 76 КК України зобовязано ОСОБА_2, періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зазначений вирок набрав законної сили. У даній справі позивач визнаний потерпілим.

Відповідно до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже факти, встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а саме факт спричинення шкоди здоров»ю відповідача встановлений вказаним вироком суду і не підлягає доказуванню за данною справою.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно витягу №4355 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Сокальській ЦРЛ з 06.06.2017р. по 23.06.2017р., та згідно витягу №5955 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Сокальській ЦРЛ з 07.08.2017р. по 04.09.2017р.

Відповідно до виписки №11870 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липин» з 25.09.2017р. по 18.10.2017р.

Відповідно до виписки №15282 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липин» з 01.12.2017р. по 27.12.2017р.

Згідно виписки №3596718 із медичної карти хворого ОСОБА_1, він 06.02.2018р. поступав на огляду у поліклініку КЗ ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липин».

Із копії пенсійного посвідчення ОСОБА_1 серії ААІ №655447, йому призначено пенсію по інвалідності, а саме ІІ група, загальне захворювання.

Дослідженими оригіналами та копіями квитанцій, встановлено, що позивачем ОСОБА_1 затрачено кошти в загальній сумі 130 697грн. на придбання медичних препаратів.

Відтак, позовна вимога щодо стягнення із відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 130 697грн. відшкодування спричиненої майнової шкоди є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду внаслідок завдання фізичного болю в результаті побиття, болю якого він зазначав внаслідок проведених хірургічних втручань та тривалого лікування. Позивач будучи здоровою, працездатною людиною, внаслідок протиправних дій відповідача отримав ІІ групу інвалідності.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідачем, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., суд задовольняє повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 130697 (сто тридцять тисяч шістсот девяносто сім) грн. спричиненої майнової шкоди та 10000 (десять тисяч) спричиненої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1406 (одну тисячу чотириста шість) грн. 97коп судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1, 15.06.1995р.н., місце проживання - с. Волиця, вул. І.Франка, 23, Сокальського району, Львівської області.

Відповідач: ОСОБА_2, 26.06.1997р.н., місце проживання - с. Комарів, вул. Українська, 58, Сокальського району, Львівської області.

Головуючий: Т. В. Струс