Провадження № 2-о/127/1086/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2018 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Дернової В.В.,

секретаря Тронт М.О.,

за участі представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб: Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України та просив встановити факт народження на тимчасово окупованій території України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Сімферополь АР Крим, батьками якого є ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Нижньогірськ АР Крим, та ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сімферополь АР Крим.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 заяву підтримав та просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу у відсутність представника; не заперечував проти вирішення питання на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника; у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Судом встановлено, що, як вбачається з Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13 січня 2017 року, виданого відділом реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 народилася дитина чоловічої статі, якій було присвоєно прізвище, ім'я та по батькові - ОСОБА_4.

Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки для підтвердження факту народження дитини було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Отже, Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 13 січня 2017 року, видане відділом реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, не створює правових наслідків.

Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд враховує те, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Разом з тим, суд бере до уваги, що шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час на території України не визнано, а тому матір'ю дитини слід записати ОСОБА_3.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, матір'ю якого є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та батьком якого є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, встановленим.

Керуючись ст. ст. 81, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2, за участю заінтересованих осіб: Вінницького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_3, про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт народження на тимчасово окупованій території України дитини чоловічої статі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, матір'ю якого є ОСОБА_3 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сімферополь АР Крим), та батьком якого є ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Нижньогірськ АР Крим).

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя