Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 444/2950/13-ц

провадження № 61-33330св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЖуравельВ. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: відділ Держземагентства у Жовківському районі Львівської області, ОСОБА_5, відділ державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції Львівської області, приватне підприємство «Нива-В.Ш.», ОСОБА_6, відповідач - ОСОБА_7,

представник відповідача - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ніткевич А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відділу Держземагентства у Жовківському районі Львівської області, ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції Львівської області (далі - ВДВС Жовківського РУЮ Львівської області), приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В. Ш.»), ОСОБА_6, ОСОБА_7, у якому просила визнати прилюдні торги і протокол про проведення прилюдних торгів, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, витребувати земельну ділянку та незавершений будівництвом житловий будинок із чужого незаконного володіння, визнати право власності.

Позовна заява мотивована тим, що вона на підставі договорів купівлі-продажу від 01 травня 2009 року, укладених з ОСОБА_5, придбала земельну ділянку площею 0,0684 га на АДРЕСА_1, а також розташований за вказаною адресою незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого складала 10 %.

09 грудня 2011 року між ними було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 травня 2009 року, за умовами якого п. 8 договору викладено в наступній редакції: «Право власності покупця згідно із статтею 126 ЗК України посвідчуватиметься цим договором, додатком до якого є державний акт про право власності на земельну ділянку, реквізити якого зазначено в п. 1 цього договору, з відмітками про відчуження земельної ділянки, вчиненими в порядку, встановленому чинним законодавством, нотаріусом та органом, що здійснює державну реєстрацію земельної ділянки (а у випадку його заміни покупцем - новий державний акт на право власності на земельну ділянку).

Зазначає, що нею були виконані всі вимоги законодавства, які регулюють набуття права власності. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дитюк Г. М. зробила відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку від 11 вересня 2008 року про перехід права власності та Управлінням Держземагентства у Жовківському районі Львівської області 11 грудня 2011 року внесено до поземельної книги відповідні записи про нового власника.

З метою реєстрації свого права власності на незавершений будівництвом житловий будинок на спірній земельній ділянці, вона звернулася до Реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції Львівської області, проте їй було відмовлено у задоволенні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), оскільки державний реєстратор Шубеляк І. Я. встановив, що заявлене право вже зареєстроване.

Надалі їй стало відомо, що у 2012 році спірна земельна ділянка з прилюдних торгів була продана ОСОБА_6, на підставі чого 11 вересня 2012 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Р. Т. видав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Продаж з прилюдних торгів проведено на підставі вироку Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2010 року, яким ОСОБА_5 засуджено до позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також зазначає, що звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки складався станом на 01 вересня 2011 року, проте прилюдні торги відбулися 29 серпня 2012 року, тобто майже через рік після складання звіту, що є порушенням статті 58 Закону України «Про виконавче провадження»

27 березня 2013 року ОСОБА_6 відчужив земельну ділянку ОСОБА_7

Вважає, що вона є власником земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку, проте фактично позбавлена можливості розпоряджатися ними. Просила позов задовольнити.

Справу суди розглядали неодноразово.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року у складі судді Оприска З. Л. позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги та протокол про проведення прилюдних торгів щодо реалізації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, та незавершеного будівництва, розташованого на ній.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів від 11 вересня 2012 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Р. Т., зареєстроване в реєстрі за №1760 щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, та незавершеного будівництва, розташованого на ній.

Витребувано земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0684 га, із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги проведені на підставі звітів про оцінку майна, які втратили чинність, оскільки від дня їх складання (01 вересня 2011 року та 31 жовтня 2011 року) до дня реалізації майна (29 серпня 2012 року) пройшло більше шести місяців, що є порушенням статті 58 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, внаслідок недійсності результатів прилюдних торгів ОСОБА_6 не набув право власності на майно, а тому не мав повноважень для його подальшого відчуження.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що не відбулося порушення, невизнання або оспорювання прав позивача при проведенні прилюдних торгів.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що нотаріусом вчинено відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку про перехід права власності, такі відомості також внесено до поземельної книги. Отже правовстановлюючі документи оформлені належним чином, а тому право власності у ОСОБА_4 виникло з моменту внесення реєстраційних записів в поземельну книгу. На час проведення торгів ОСОБА_4 була власником спірної земельної ділянки.

У січні 2018 року ОСОБА_8 - представник ОСОБА_7 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких просила залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 04 червня 2018 року справу № 444/2950/13-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 01 травня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договори купівлі-продажу, відповідно до яких остання придбала земельну ділянку площею 0,0684 га на АДРЕСА_1 та розташований за вказаною адресою незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 10 %.

Державна реєстрація вказаних договорів не була здійснена.

01 червня 2009 року постановою слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області у кримінальній справі на вклади, цінності й інше майно ОСОБА_5 накладено арешт.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2010 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2010 року, ОСОБА_5 визнано винною за частиною третьою статті 307 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України - два роки позбавлення волі з конфіскацією майна.

31 травня 2011 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вирок Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 травня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 07 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винною у чиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України та обрано покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

29 серпня 2012 року з прилюдних торгів спірна земельна ділянка була продана ОСОБА_6, на підставі чого 11 вересня 2012 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.Т. видав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Земельна ділянка продана з прилюдних торгів за борги її колишньої власниці ОСОБА_5

Таким чином, з прилюдних торгів було реалізовано майно в порядку конфіскації.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії), частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, головною умовою, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів підлягає встановленню наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс17, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16.

Оскільки ОСОБА_4 не довела порушення її прав у результаті прилюдних торгів, які відбулися 29 серпня 2012 року, тому правильним є висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 рокубез змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.О. Антоненко

В.І. Крат