Справа № 438/393/18
Номер провадження 2/438/267/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

16 жовтня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користуватися житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: вул. Шевченка, 24/24. у м. Бориславі, Львівської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою м. Борислав, вул. Шашкевича, 24/24 на підставі свідоцтва про право власності від 25.10.1993 року №606.

Позивач зареєстрований у даній квартирі та проживає в ній з 09.07.1993 року. Відповідач є дружиною позивача та зареєстрована у даній квартирі з 24.05.2006 року. Права власності на вище згадану квартиру у неї відсутнє. Також у вище згаданій квартирі зареєстровані та постійно проживають діти позивача та відповідача, а саме: ОСОБА_3 з 27.04.2006 року, ОСОБА_4 з 13.01.2009 року, ОСОБА_5, з 05.06.2012 року.

Подружнє життя позивача та відповідача не склалось, відповідач проживає окремо від чоловіка та дітей, знаходиться за кордоном понад три роки.

22 березня 2018 року комісією ПП «Борислав Комфорт», у складі юрисконсульта ОСОБА_6 майстра ОСОБА_7, секретаря Ясеницької О.Д. складено акт про те, що в квартирі №24 по вул. Шевченка, 6.24 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Зі слів сусідів ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_1 виявлено, що у квартирі АДРЕСА_1 не проживає ОСОБА_2 з 2014 року, тільки деколи навідувалась, щоб забрати одяг (зі слів чоловіка), діти проживають разом із батьком.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився.

Представник позивача ОСОБА_10 у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не зявилася, про причину неявки суд не повідомила, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідач повідомлялася про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутності.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою м. Борислав, вул. Шашкевича, 24/24 на підставі свідоцтва про право власності від 25 жовтня 1993 року №606.

Позивач зареєстрований у даній квартирі та проживає в ній з 09 липня 1993 року. Відповідач є дружиною позивача та зареєстрована у даній квартирі з 24 травня 2006 року. Права власності на вище згадану квартиру у неї відсутнє. Також у вище згаданій квартирі зареєстровані та постійно проживають діти позивача та відповідача, а саме: ОСОБА_3 з 27 квітня 2006 року, ОСОБА_4 з 13 січня 2009 року, ОСОБА_5, з 05 червня 2012 року.

Подружнє життя позивача та відповідача не склалось, відповідач проживає окремо від чоловіка та дітей, знаходиться за кордоном понад три роки.

Відповідно до акту обстеження квартири за адресою м. Борислав, вул. Шашкевича, 24/24 від 22 березня 2018 року, складеним комісією ПП «Борислав Комфорт», стверджується факт, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку з 2014 року.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 128, 141, 263, 265, 267-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: вул. Шевченка, 24/24. у м. Бориславі, Львівської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд шляхом подання в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя А.Т. Слиш