Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 707/1324/16-ц

провадження № 61-34984св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Вимоги обґрунтовувала тим, що вказаний будинок збудований її батьками, однак не був уведений в експлуатацію.

Відповідач, який є її колишнім чоловіком, зареєстрований у зазначеному житловому приміщенні, однак із січня 2015 року не проживає за цією адресою.

Оскільки реєстрація ОСОБА_5 у житловому будинку порушує її права користування та розпорядження майном, просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2016 року у складі судді Смоляра О. А. позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Суд першої інстанції зробив висновок про те, що реєстрація відповідача у будинку порушує права позивача - власника цього житлового приміщення.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Ювшина В. І., рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 26 вересня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Апеляційний суд мотивував рішення недоведеністю позивачем факту належності їй на праві власності зазначеного житлового будинку.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим, оскільки факт реєстрації відповідача у житловому будинку, а також тривалого непроживання за вказаною адресою є доведеним. Крім того, апеляційний суд безпідставно поновив ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що з 07 вересня 1991 року до 18 жовтня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з погосподарським обліком домоволодіння на АДРЕСА_1 обліковується за ОСОБА_5, а земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування будинку, господарських будівель та споруд за вказаною адресою надана у користування ОСОБА_4

У вказаному домоволодінні зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6

Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов домоволодіння виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 23 травня 2016 року та від 20 жовтня 2016 року ОСОБА_5 у цьому будинку зареєстрований, проте з 2015 року в ньому не проживає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, застосувавши положення статей 316, 317, 319, 321, 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), дійшов висновку про те, що оскільки відповідач більше року не проживає у вищезазначеному будинку без поважних причин, а його реєстрація за вказаною адресою порушує право ОСОБА_4 вільного користування та розпорядження цим майном, він підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд зазначив, що позивач не надала належних і допустимих доказів того, що вона є власником указаного житлового будинку, тому відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.

Колегія погоджується з висновком апеляційного суду.

Оскільки позивач не довела, що вона є власником житлового будинку, а згідно з даними погосподарського обліку домоволодіння за спірною адресою обліковується за ОСОБА_5, колегія вважає обґрунтованим висновок апеляційного суду про відмову у визнанні відповідача таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 03 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат