Номер провадження: 22-ц/785/6937/18
Номер справи місцевого суду: 523/5570/18
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ткачук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Химченко Руслана Олександровича про визнання договору купівлі - продажу недійсним ,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року, ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Химченко Р.А., в якому просить суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 від 13.09.2006 року договір купівлі - продажу квартири під номером АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Химченко Р.А., а також в порядку забезпечення позову просила накласти арешт на квартиру під номером АДРЕСА_1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року заяву позивача про забезпечення позову - задоволено.

Вжито заходи по забезпеченню позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Химченко Руслана Олександровича про визнання договору купівлі - продажу недійсним, а саме: до вирішення справи по суті у межах позовних вимог накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу по справі ОСОБА_2.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на законність оскаржуваної ухвали, просить суд в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що така заява підлягає задоволенню та повинно бути накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачу по справі ОСОБА_2

Однак, апеляційній суд не може погодитись із даним висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно роз'яснення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 151 ЦПК України встановлено вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Зокрема, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З виділених матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2018 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом (а.с.1-3), в якому також міститься клопотання про накладення арешту на квартиру під номером АДРЕСА_1 (а.с.3).

Окрім того на а.с. 4-5 міститься заява про забезпечення позову від 19.04.2018 року та заява про накладення арешту від 17.05.2018 року на а.с.18.

Проте, дослідивши вказані заяви про забезпечення позову, апеляційний суд вважає, що жодна з цих заяв не відповідає змісту та формі в контексті ст. 151 ЦПК України.

Так, щодо клопотання про накладення арешту, яке міститься в позовній заяві ОСОБА_4, то апеляційний суд зазначає, що вимоги, які передбачені для заяви про забезпечення позову в позовній заяви не вказані взагалі.

З заяви про забезпечення позову, яка міститься на а.с.4-5від 19.04.2018 року вбачається, вказана заява взагалі не підписана позивачем ОСОБА_4 Окрім того, в додатках до вказаної заяви зазначено, що додається копія квитанції про сплату судового збору, однак ані копії ані самої квитанції в матеріалах справи немає.

Також зазначена заява про забезпечення позову датована 19.04.2018 року, а сам позов ОСОБА_4 було подано до суду лише 23.04.2018 року. В додатках до позовної заяви не зазначено, що така Заява додається до позовної заяви, а на самій заяві про забезпечення позову відсутній відбиток штемпелю суду, що така заява зареєстрована у канцелярії суду окремо від позовної заяви.

Щодо заяви про накладення арешту від 17.05.2018 року (а.с.18), то така заява також не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить ні предмету позову ні обґрунтування необхідності такого забезпечення позову та відсутні інші вимоги які передбачені ст. 151 ЦПК України.

Щодо вимог ч. 5 ст. 151 ЦПК України, яка передбачає, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, то апеляційний суд вважає, що такі вимоги позивачем також не виконані.

Так, згідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви про забезпечення позову фізичною особою становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 352 грн. 40 коп.

Як вбачається з копії квитанції № 0.0..1 про сплату судового збору від 17.05.2018 року (а.с.19), ОСОБА_4 сплачений судовий збір не в повному обсязі, а саме в сумі 270 грн.

Проте, суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону уваги не звернув та не встановив, що заяви про забезпечення позову подані без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, у зв'язку з чим передчасно дійшов висновку про задоволення такої заяви позивача.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що оскаржувана ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року не відповідає вимогам ст. 153, 260 ЦПК України.

Так, за результатами розгляду заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції постановляє ухвалу у порядку, передбаченому ст. 259 ЦПК України, яка за змістом має відповідати вимогам ст. 260 ЦПК України.

Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, обґрунтування суду першої інстанції необхідністю вжиття заходів забезпечення позову обмежилось цитуванням лише положень ч. 1,2 ст. 149, ч.1 ст. 151, ч.1 ст. 153 ЦПК України, тобто ухвала суду від 24.05.2018 року є немотивованою, суд не обґрунтував підстав для накладення такого арешту.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв'язку з вищевказаними обставинами, апеляційний суд вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, а тому вона відповідно ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею питання за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року скасувати та питання за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 24 травня 2018 року - скасувати та питання за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.11.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

Ю.І. Кравець