Номер справи 623/3145/18
Номер провадження 2-о/623/224/2018
РІШЕННЯ

іменем України

16 жовтня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бєссонової Т.Д.

присяжних Сикало Н. І.,

Єгорової Л. О.

за участю секретаря Ноль С.В.

судового розпорядника Максименка Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 623/3145/18 за заявою ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, заінтересована особа: Ізюмська міська рада Харківської області, яка знаходиться за адресою: Харківська область, М. Ізюм, пл. Центральна, 1 про встановлення фізичної особи безвісно відсутньою,-

в с т а н о в и в :

19.09.2018 року ОСОБА_4 звернулася до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа: Ізюмська міська рада Харківської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що квартира в якій вона проживає належить їй та її дітям: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим Третьою Дістанцією цивільних споруджень 12 липня 1996 року. На даний час зареєстрована та є власником частини вказаної квартири її донька - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ донька ОСОБА_7 на початку 2014 року виїхала мешкати до Автономної Республіки Крим. З початком окупації Росією Автономної Республіки Крим та міста Севастополь будь-який зв'язок з донькою було втрачено. До теперішнього часу вона не має жодних відомостей про її місце перебування. ОСОБА_7 не з'являється за місцем проживання і відносини ні з ким не підтримує. До того ж, відповідно до довідки Ізюмського ВП ГУНП України в Харківській області від 14 вересня 2018 року,ОСОБА_7 значиться як така, що втратила зв'язок з родичами. Задоволення заяви має для неї юридичне значення, оскільки надає можливість не сплачувати комунальні послуги за особу, яка ними фактично не користується, що підтверджено чинним законодавством України. Маючи дуже малий дохід живучи на мізерну пенсію, вона змушена сплачувати комунальні послуги за ОСОБА_7, що є дуже значним навантаженням на її бюджет. З цього приводу вона змушена звернутися до суду з цією заявою. На підставі вищенаведеного, заявник просить суд визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутньою з травня 2014 року.

Заявник ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що її донька ОСОБА_7 проживала в місті Донецьку, з початком бойових дій повідомила, що хоче переїхати жити в м. Севастополь, АР Крим. Зв"язок з донькою було втрачено з початку 2014 року. Вона не має відомостей про те, чи пересікла донька лінію розмежування та де на даний час перебуває. Визнання ОСОБА_7 бесвісно відсутньою необхідно їй для зняття ОСОБА_7 з реєстрації з метою отримання субсидії.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні заяву підтримала.

Представник заінтересованої особи Ізюмської міської ради Харківської області Кисельова Н. С. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Ізюмської міської ради.

Суд, заслухавши заявника, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 246 ЦК України виникнення справ про визнання громадян безвісті відсутніми або оголошення їх померлими зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядаються судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами.

Згідно ст.43ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці його постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Згідно із ст. ст. 305, 306 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцем знаходження її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, яка пропала безвісти.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою заявника, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 14.09.2018 року ЕКН № 702578. (а.с. 11)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 липня 1996 року 3-ї дистанції цивільних споруджень квартира , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7. (а. с. 8)

ОСОБА_7 з 28.09.2012 року зареєстрована в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги (а.с.16) та довідкою про склад сім`ї від 18.09.2018 року № 373/18 від 14.09.2018 голови квартального комітету № 29 (а.с.12), проте фактично проживає в Криму з 2014 року.

При зверненні до Ізюмського відділу поліції заявником ОСОБА_4 була отримана відповідь від 15.09.2018 року, що її донька ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 2014 року мешкає в м. Севастополь, АР Крим та відмовляється підтримувати зв'язок з родичами, за обліками Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області значиться, як особа , що втратила зв'язок з родичами. (а.с.10).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_10, попереджені про кримінальну відповідальність за неправдиві показання, засвідчили суду, що в 2014 році ОСОБА_7 перетинала лінію розмежування між окупованою територією Донецької області, та чи в"їхала на територію України не знають. Зв"язок з нею перервався.

Свідок ОСОБА_11, засвідчив суду, що він є сусідом заявника ОСОБА_4, знає її доньку ОСОБА_7, яка проживада в Донецькій області. В кінці 2014 року ОСОБА_7, перетнувши лінію розмежування приїхала до своєї матері ОСОБА_4 Побувши вдома біля місяця, кудись поїхала. Більше він її не бачив.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заявник повинен довести факт порушення її прав, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність та допустимість, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки вона не обґрунтована належними та допустимими доказами, оскільки заявником не було вказано на будь-які обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, оскільки особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність її в м. Ізюм та втрата зв'язка з родичами.

З'ясувавши всі обставини у справі, судом не встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати ОСОБА_7 безвісно відсутньою, адже визнання особи безвісно відсутньою є крайньою мірою і може застосовуватися лише у випадках встановлених законом.

Окрім того, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації, тобто вимоги стосовно зняття особи з реєстрації місця проживання повинні розглядатися в позовному проваджені, у встановленому законодавством України порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання фізичної особи -ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутньою з травня 2014 року, заінтересована особа Ізюмська міська рада Харківської області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий суддя: Т. Д. Бєссонова

Присяжні: Н. І. Сикало

Л. О. Єгорова