Справа №: 398/1151/16-ц
провадження №: 2/398/56/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" жовтня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Голосеніної Т.В.,

з участю секретаря - Шаповал І.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та визнання заповіту частково недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

06.04.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, відповідно до якого просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: м.Олександрія Кіровоградської області, вул.Куйбишева,25.

Свої вимоги мотивує тим, що з 02.10.1976 року вона перебувала в шлюбі із ОСОБА_4, який 07.12.2015 року помер.

Починаючи з 1978 року вони почали проживати разом з батьками чоловіка в будинку №25 по вул.Куйбишева в м.Олександрія. Будинок належав батькам чоловіка на підставі договорів купівлі-продажу: від 13.03.1963 року 2/3 частини будинку, а від 29.04.166 року 1/3 частина будинку.

Оскільки зазначений будинок було збудовано ще в 1936 році і він перебував в аварійному стані, батьки чоловіка запропонували їм за власні кошти збудувати замість старого будинку новий, який буде вже їхнім будинком.

Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за батьком чоловіка ОСОБА_5, тому саме він звернувся до виконавчого комітету Олександрійської міської ради за дозволом на будівництво нового будинку замість старого. Рішенням №712 від 12.08.1982 року такий дозвіл було надано.

В період з 1982 року по 1988 рік вона та її чоловік за власні кошти збудували одноповерховий жилий будинок площею 87,5 кв.м, який складається з трьох кімнат, кухні, передпокою, комори та веранди, а також господарські будівлі: літню кухню, веранду, сарай, вбиральню та погріб. Крім того, вони встановили нову огорожу, ворота та заасфальтували подвіря домоволодіння. Про те, що всі роботи було проведено за їхні кошти свідчать копії квитанцій та накладних на виписку будматеріалів, видані на імя її покійного чоловіка.

22.09.1989 року ОСОБА_5 помер.

Акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництвом жилого будинку і господарських будівель вони отримали вже після смерті ОСОБА_6

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 отримала мати чоловіка ОСОБА_7 ЇЇ чоловік хоча й був також спадкоємцем за законом першої черги і був зареєстрований та проживав разом з батьком за однією адресою, однак права на спадщину не заявляв, щоб не образити матір. Після смерті батька чоловіка вони й надалі проживали разом з його матірю, утримували її та турбувались про неї. Крім того, вони були впевнені, що спірний будинок належить також ї їм, а право власності чоловік оформить після смерті матері.

25.11.2013 року померла мати чоловіка ОСОБА_7 Після смерті матері чоловіка вони дізнались, що остання склала заповіт на все належне їй майно на користь брата чоловіка ОСОБА_8, який 23.05.2014 року звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського округу ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. В лютому 2013 року її чоловік захворів і проходив курс лікування, а тому не мав змоги займатись питаннями щодо визнання права власності на вказаний будинок.

07.12.2015 року її чоловік ОСОБА_4 помер.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду, тому позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: м. Олександрія, вул.Куйбишева,25.

06.10.2016 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, оскільки, на його думку, строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України тривалістю у три роки, сплинув. При цьому зазначає, що відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25, ОСОБА_6 було надано 12.08.1982 року, 25.01.1990 року на імя останнього було видано акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництва вказаного житлового будинку, а 13.04.1990 року свідоцтво про право власності на будинок. Тобто, момент звернення до суду у позивача розпочався з моменту отримання правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок. На підставі викладеного, просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.

18.04.2017 року від позивача надійшла змінена позовна заява, відповідно до якої вона вважає, що оскільки спірний будинок будувався для спільного користування, він є спільною власністю в рівних долях як батьків чоловіка так і її чоловіка та її. На даний час їй стало відомо про те, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на ? частину будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25. Враховуючи викладене вона просить суд визнати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом частково недійсним, а за нею визнати право власності на ? частини зазначеного будинку з надвірними будівлями.

11.07.2018 року від позивача знову надійшла змінена позовна заява, в які остання зазначає, що підставою для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину спірного будинку, яке було видане ОСОБА_10, є той факт, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_7 останній належала лише ? частина спірного будинку, а не весь будинок в цілому. Просить суд визнати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, яке було видане відповідачу, частково недійсним, а за нею визнати право власності на ? частини зазначеного будинку з надвірними будівлями.

Позивач та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в зміненій позовній заяві, підтримала повністю з підстав, викладених у позові.

Відповідач та його представник ОСОБА_1 позов не визнав та пояснив, що 1/2 частину будинку позивач успадкував за заповітом після смерті матері ОСОБА_7, яка правомірно набула право власності на будинок після смерті її чоловіка ОСОБА_10 Крім цього, вважають, що позивач пропустила строк позовної давності у цій справі та просили застосувати наслідки пропуску.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що позивача та її покійного чоловіка він знає з 1980 року. В спірному будинку проживали позивач, її покійний чоловік ОСОБА_4 та їхній спільний син, а також, нині покійні батьки, ОСОБА_4. В період з 1984 року по 1988 рік з РЕМзаводу він допомагав ОСОБА_8 привозити за адресою, де знаходиться спірний будинок, будматеріали: металоконструкції, пісок. Він, також, бачив, що саме позивач та її чоловік перебудовували будинок, будували тротуар та огорожу біля нього. Будматеріали ОСОБА_2 виписував за накладними за місцем роботи та платив за них власні кошти. Однак, для кого саме будувався вказаний будинок, він не знає, ОСОБА_2 йому про це нічого не розповідав, з батьками останнього він ніколи не спілкувався. Про те, які були відносини між ОСОБА_2 та його батьками йому також нічого не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_8 він знав з 1987 року, вони разом працювали. Саме він підписував документи на вивіз будматеріалів з заводу, який раніше мав назву «Агромаш» а потім «УкрРемзавод». Будматеріали, такі як дошки, пісок, цегла, цемент, труби, тощо, було доставлено за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева, де на той час проживав ОСОБА_2, його сімя та мати. В цей час, настільки йому відомо, за вказаною адресою будувався флігель та було добудовано частину коридору до будинку. Про те, кому належав спірний будинок, ОСОБА_14 йому нічого не казав. За будматеріали кошти сплачував ОСОБА_2 Особисто відповідача, який би приймав участь в будівництві будинку та інших забудов, він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що ОСОБА_8 вона знала з 1970 року, вони разом працювали на заводі «Агромаш», останній працював зварювальником, а вона завскладом. Їй відомо, що ОСОБА_2 проживав з сімєю та батьками в будинку останніх та здійснював перебудову вказаного будинку. Які саме будівельні роботи було зроблено ОСОБА_2, їй не відомо. Однак, будматеріали були виписані зі складу заводу та оплачені ОСОБА_2 В цей час батько ОСОБА_8 часто хворів. Вона також знала матір ОСОБА_8, була в них вдома, однак не в той час, коли велось будівництво, а після його завершення. Настільки їй відомо, і похованням матері займався саме ОСОБА_2 В той час коли ОСОБА_2 працював на заводі він отримував непогану заробітну плату. З відповідачем особисто вона ніколи не спілкувалась, знала лише, що він брат ОСОБА_8 Про те, чи приймав участь відповідач в будівництві будинку їй нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що вона знала і ОСОБА_8, з яким разом працювали в котельні заводу «Агромаш». Знала вона і батьків ОСОБА_17, з його з матірю ОСОБА_16 підтримувала дружні стосунки. Крім того, вона особисто допомагала ОСОБА_2 під час облицювальних робіт, які велись в будинку: місити глину, мазати стіни. В цей час стіни та дах будинку вже були зведені. На стільки їй відомо, батьки ОСОБА_8 переїхали до спірного будинку з якогось села. При цьому, синові ОСОБА_18, відповідачу по справі, батьки купили будинок окремо він них, де саме, вона не знає. Потім до батьків переїхав і ОСОБА_2 з сімєю. Оскільки будинок по вул.Куйбишева був дуже старий, ОСОБА_2 вирішили збудувати новий, а старий розваляти. Спілкуючись з батьками ОСОБА_8 вона вважала, що спірний будинок останні планували залишити синові ОСОБА_17, оскільки Павлові окреме житло вже купили. Будматеріали, які використовувались для будівництва, в основному купляв ОСОБА_4. Про те, які були доходи в батьків ОСОБА_8, вона не знає. Крім того, що ОСОБА_2 купував будматеріали для будівництва будинку по вул.Куйбишева, він ще й виписував будматеріали для брата ОСОБА_10. За весь час, що вона допомагала ОСОБА_2 на будівництві, відповідача вона там не бачила. На той час, коли будівництво будинку було завершене, батько ОСОБА_8 вже помер, а мати хворіла. На стільки їй відомо, поховання ОСОБА_2 було здійснено з будинку по вул.Куйбишева.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав, що він знав ОСОБА_6 та допомагав йому у 1980 роках будувати будинок по вулиці Куйбишева, 25 в м.Олександрії, а саме: рити канаву, заливати фундамент. Також він допомагав накидати потолок, при цьому брали участь багато людей, близько 40, ця робота не оплачувалась. При будівельних роботах брали участь і позивач і відповідач.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, що у 1980 роках ОСОБА_5 запросив його на толоку, тобто місити глину та накидати потолок у будинку по вулиці Куйбишева, 25 в м.Олександрії. Відповідач був на толоці і він чув від відповідача, що він брав участь у будівництві цього будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що у серпні 2013 року до ОСОБА_10 привезли його матір ОСОБА_7, яка через вік мала поганий стан здоровя, і в листопаді цього ж року вона померла. На її прохання її хоронили з будинку по вулиці Куйбишева, в м.Олександрії, де вона весь час проживала.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_22, дослідивши докази в справі, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на підставі рішення Олександрійської міської ради народних депутатів від 12.08.1982 року №712 ОСОБА_6 було надано дозвіл нового будівництва жилого будинку за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25, замість старого, який став непридатним, та зобовязано останнього отримати до 12.10.1982 року всю технічну документацію на права забудови будинку на вказаній земельній ділянці.

21.09.1989 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія ІІ-ОЛ №262697.

27.03.1990 року на імя ОСОБА_6 було видано акт прийому в експлуатацію завершеного будівництвом жилого будинку та господарських будівель індивідуального забудовника, який затверджено рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради народних депутатів 28.01.1990 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 13.04.1990 року державним нотаріусом першої Олександрійської державної нотаріальної контори ОСОБА_23, ОСОБА_7, яка є дружиною ОСОБА_6, померлого 21.09.1989 року, належить право власності на ? частку у спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме, жилого будинку, площею 32 кв.м з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25 (реєстраційний номер 2-845). Право особистої власності на 1/2 частку вказаного будинку зареєстроване за ОСОБА_7 в Олександрійському бюро технічної інвентаризації 16.04.1990 року за №4124//49.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.04.1990 року державним нотаріусом першої Олександрійської державної нотаріальної контори ОСОБА_23 спадкоємцем майна ОСОБА_6, який помер 21.09.1989 року, є його дружина ОСОБА_7 До складу спадкового майна, на яке було видане вказане свідоцтво, також входить ? частка жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25 (реєстраційний номер 2-847).

Згідно технічного паспорта інвентарний номер 1308, на жилий будинок індивідуального житлового фонду за адресою м.Олександрія, вул.Куйбишева,25, який складено 05.03.1990 року, власником останнього зазначена ОСОБА_7, частка у власності - одноособова.

Про те, що право власності на будинок №25 по вул.Куйбишева в м.Олександрія належало ОСОБА_7 також свідчить архівна довідка №751 від 09.08.2016 року видана КП «ОМБТІ».

Разом з тим, як свідчить довідка управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області від 21.07.2016 року №790 право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева, 25, не зареєстровано.

25.11.2013 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №177612, виданим відділом ДРАЦС по м.Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 25.11.2013 року, актовий запис1138.

Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 07.10.2003 року та зареєстрованого в реєстрі за №2394, ОСОБА_7 усе своє майно, що належало їй на день смерті, заповіла своїм синам ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_7 приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 була заведена спадкова справа №11/2014 (індекс 02-14).

23.05.2014 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 (реєстраційний номер 23).

Приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про відкриття спадщини та заведення спадкової справи було також повідомлено ОСОБА_8, про що свідчить лист нотаріуса на адресу останнього від 23.05.2014 року вих..№117/02-14.

28.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (реєстраційний номер 96).

28.09.2016 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева, 25(зареєстровано в реєстрі за №913). Свідоцтво про право на спадщину на ? частку зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, станом на 28.09.2016 року видане не було.

Крім того, 28.09.2016 року (вих..№153/02-14) на адресу ОСОБА_8 приватним нотаріусом було надіслано повідомлення про те, що на імя ОСОБА_10 видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку спірного будинку.

Разом з тим, позивач посилається на те, що на її думку, оскільки будинок вони будували разом з чоловіком та його батьками, то і належить він їм чотирьом на праві спільної часткової власності, тобто по ? кожному. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що ОСОБА_7 в такому випадку мала право розпоряджатись лише ? часткою спірного будинку, тобто заповідати синам по ? частці кожному. Саме з цих підстав, позивач просить визнати заповіт частково недійсним, визначивши відповідачу право на спадщину на ? частку будинку.

Вона ж, позивач, в свою чергу, має право на ? частки спірного будинку, з яких: ? її частка у праві спільної власності, ? - частка у праві спільної власності її чоловіка, яка фактично нею успадкована, оскільки вона проживала та була зареєстрована за однією з ним адресою, та ? - частка, яку ОСОБА_7 мала право заповісти її чоловікові.

Як на підставу того, що будинок є спільною частковою власністю її, її чоловіка та батьків останнього, позивач посилається на те, що хоча будинок і був зареєстрований на праві власності за батьком чоловіка, однак будувався новий будинок за їхні з чоловіком кошти, вони були зареєстровані та постійно проживали в будинку.

Однак, право на те, що жилий будинок, будівництво якого велось за рахунок спільної праці членів сім'ї стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними, виникло лише з прийняттям Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ, який на даний час втратив чинність.

Натомість, як свідчить свідоцтво про смерть, ОСОБА_5, який був власником будинку № 25 по вул.Куйбишева в м.Олександрія, помер 22.09.1989 року.

Разом з тим, як свідчать надані позивачем документи, а саме, свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину за законом, видані 13.04.1990 року державним нотаріусом першої Олександрійської державної нотаріальної контори ОСОБА_23, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві власності частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу належало по ? частці будинку № 25 по вул.Куйбишева в м.Олександрія.

Однак, відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших члені» сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме, дружина, чоловік власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Отже, реєстрація місця проживання особи, має виключно один правовий наслідок - право користування даним житлом і то за умови згоди власника цього ж житла. Право ж власності на житло підтверджує свідоцтво про реєстрацію такого права, де чітко вказано хто є власником чи співвласниками і в кого яка частка.

Досліджені під час розгляду справи докази свідчать про те, що і позивач і її чоловік дійсно були зареєстровані у спірному будинку, однак як члени сімї власника і жодного права власності на будинок не мають.

Посилання позивача на те, що новий будинок повністю було збудовано за їхні з чоловіком кошти, свого підтвердження теж не знайшли. Як свідчать надані позивачем квитанцій на придбання будматеріалів, ОСОБА_4 дійсно замовляв та оплачував придбання останніх, однак для яких саме потреб в квитанціях не зазначено. Долучена до матеріалів справи довідка, видана виконавчим комітетом Юринцької сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 03.04.1984 року, №119, свідчить про те, що ОСОБА_24 перевозив власні дошки ОСОБА_25 Ні про те, кому перевозились ці дошки, ні про те, за якою адресою в довідці не вказано.

Надані свідками в судовому засіданні покази, підтверджують, що ОСОБА_2 приймав участь в закупівлі будматеріалів та будуванні будинку та надвірних споруд, однак для кого саме цей будинок будувався та з якими намірами достовірно не підтверджено.

Копія трудової книжки ОСОБА_8 підтверджує лише той факт, що в період коли було збудовано будинок, тобто з 1982 по 1990 рік, її власник дійсно був офіційно працевлаштований.

Отже, вимоги позивача в частині визнання за нею права власності на ? частки будинку №25 по вул.Куйбишева в м.Олександрія, задоволенню не підлягають.

Як не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, оскільки, ОСОБА_7, як одноособовий власник будинку, мала право розпорядитись ним на власний розсуд, в даному випадку заповідати по ? частці вказаного будинку своїм синам.

Відповідно до довідки КП «Ритуал» виданої на підставі «Книги реєстрації поховань (інші кладовища) за 2013 рік», реєстраційний запис №363, поховання ОСОБА_7, яка померла 25.11.2013 року, було здійснено 26.11.2013 року з адреси: м.Олександрія, вул.Знамянська,30 на кладовищі в с.Головківка Олександрійського району.

Згідно з довідкою голови квартального комітету №29 від 12.07.2016 року, ОСОБА_7 була похована сином ОСОБА_3

Як свідчить акт-розпорядження голови квартального комітету №29 ОСОБА_26, в присутності свідків ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_21, було проведено обстеження квартири №30 по вул.Знамянська в м.Олександрія, під час якого встановлено, що ОСОБА_7 в період з серпня по 25.11.2013 року проживала за вказаною адресою.

Посилання позивача на те, що її покійний чоловік ОСОБА_4 не мав змоги звернутись до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті матері оскільки хворів, підтверджуються наданими позивачем медичними документами.

Разом з тим, як свідчать записи в домовій книзі, вказують на те, що ОСОБА_4 дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 1978 року і до дня смерті, тобто до 07.12.2015 року.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як свідчать матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, її син ОСОБА_4 відмови від прийняття спадщини не заявляв.

Отже, покійний чоловік позивача, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не оформив.

Стаття 1276 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначає поняття спадкової трансмісії як переходу права на прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець за законом або за заповітом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (тобто до спадкоємців спадкоємця).

Шлях фактичного прийняття спадщини, як у даному випадку, не передбачає вчинення жодних дій спадкоємцем, а зумовлений лише наявністю певних фактів, таких як:

постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини;

невчинення жодних дій щодо відмови від спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України.)

Якщо спадкоємця, який помер після відкриття спадщини, стосується хоча б один з таких юридичних фактів на час відкриття спадщини, то цей спадкоємець вважається таким, що спадщину прийняв. Навіть якщо він помер через день після відкриття спадщини.

Норми ч. 3 і ч. 4 ст. 1268 ЦК України викладені таким чином, що спочатку зазначено, що спадкоємець «вважається таким, що прийняв спадщину», і лише після цього твердження закон обумовлює можливість відмови спадкоємцем у межах строку (що є логічним і дає право спадкоємцю вирішувати).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія І-КИ №463298, 02.10.1976 року Чумаківською сільською радою Дніпропетровського району було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_29, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Задорожна».

Надані позивачем довідки голови квартального комітету №1 Олександрійської міської ради від 27.11.2013 року №207, від 15.01.2014 року №8 та від 26.01.2016 року №20 свідчать лише про те, що позивач та її покійний чоловік ОСОБА_4 дійсно проживали та були зареєстровані за адресо.: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25. При цьому в жодній з довідок не вказано з якого часу.

Разом з тим, відповідно до записів в домовій книзі, за адресою: м.Олександрія, вул.Куйбишева,25, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована з 15.05.1978 року.

Враховуючи викладене, позивач, як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка має право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії.

Разом з тим, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, судом встановлено, що позивач має право на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії, однак такої вимоги останньою заявлено не було, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог немає, а отже в задоволені позову необхідно відмовити.

Також суд вважає, що не має підстав для застосування строків позовної давності, оскільки позивач дізналась про порушення своїх прав лише після смерті її чоловіка ОСОБА_8 у грудні 2015 року та з позовом звернулась в межах трирічн6ого стпроку позовної давності.

Оскільки підстави для задоволення позовних вимог судом не встановлені, судові витрати, відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд залишає по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,258,259,263,265,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та визнання заповіту частково недійсним відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Суддя Т.В.Голосеніна