Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 761/11151/13-ц

провадження № 61-2703св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року у складі судді Маліновської В. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Білич І. М., Болотова Є. В.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу 02 липня 2010 року - ОСОБА_4) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 червня 2008 року № 0 (далі - кредитний договір), укладеним між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») у розмірі 1 045 317,10 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір на суму 80 тис. дол. США зі строком повернення до 18 червня 2018 року та сплатою 14,5 % на рік за користування кредитними коштами.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, за умовами якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними АКІБ «УкрСиббанк», в тому числі з ОСОБА_4

ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 045 317,10 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 045 317,10 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 07 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору, за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні не позбавляє нового кредитора права вимагати виконання за договором, зокрема, у судовому порядку. Факт виконання зобов'язання на користь первісного кредитора або відмову такого кредитора у прийнятті виконання зобов'язання не встановлено.

У касаційній скарзі, поданій 09 лютого 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Суди ухвалили рішення за відсутності доказів переходу права вимоги до позивача за кредитним договором та повідомлення про уступку такої вимоги позивачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

17 січня 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що 17 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4, яка у 2010 року змінила прізвище на «ОСОБА_4», укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 80 тис. дол. США зі сплатою 14,5 % річних на строк до 18 червня 2018 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Суди встановили, що позивач звертаючись до суду з цим позовом надав належні докази на підтвердження права вимоги за зазначеним кредитним договором.

Пунктом 10.12 кредитного договору передбачено право банку передавати свої права за цим договором третій особі, без погодження із позичальником.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Суди установили, що ОСОБА_4 неналежним чином виконує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 09 квітня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 1 045 317,10 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 621 840,46 грн, з яких 174 170,67 грн прострочена заборгованість, та заборгованості за процентами в розмірі 423 476,66 грн, з яких 137 279,22 грн прострочена заборгованість.

Встановивши, що боржник не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в неї утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції станом на час розгляду справи судами), правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до відсутності у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за укладеним між нею та ПАТ «УкрСибанк» кредитним договором, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило