Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 753/17226/14-ц

провадження № 61-30432св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), БілоконьО. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, орган опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Панченка М. М., Волошиної В. М., Музичко С. Г., від 18 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6,про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №08-07-И/15, відповідно до умов якогопозичальник отримав кредит у розмірі 118 440 доларів США з терміном повернення до 13 червня 2027 року зі сплатою 10,8% річних. З метоюзабезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором

14 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 укладений договір поруки №08-07-П/15. У той же день між банком та позичальником був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») заборгованість за кредитним договором

від 04 червня 2007 рокуу розмірі 1 467 233,60 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями позичальника є його діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором та невиконанням рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2009 року станом на момент звернення до суду з даним позовом у спадкоємців ОСОБА_7 перед банком наявна заборгованість у загальному розмірі 150 313,47 доларів США та

726 373,54 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2007 року у розмірі 5 765 030,14 грн звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, а також виселити відповідачів з указаної квартири.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді

Парамонова М. Л., від 15 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив із недоведеності розміру заборгованості, в рахунок якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а також з положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у задоволенні позову з інших правових підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки, суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання у спосіб, заявлений позивачем.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить змінити рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги правові висновки суду касаційної інстанції з приводу того, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а отже не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, якщо такий спосіб передбачений іпотечним договором.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що 14 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 08-07-И/15, відповідно до умов якогопозичальник отримав кредит у розмірі 118 440 доларів США терміном повернення до 13 червня 2027 року, зі сплатою 10,8% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у той же день між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки.

14 червня 2006 року між банком та позичальником був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада

2009 року у справі № 2-2107/2009 стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») у солідарному порядку суму заборгованості за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 1 467 233,60 грн.

Встановлено також, що зазначене судоверішення боржниками у добровільному або примусовому порядку не виконано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

ОСОБА_5 як законний представник дітей спадкодавця - ОСОБА_4, ОСОБА_6, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини дітьми після смерті батька, а також заяву від свого імені про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь дітей та заяву про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у майні згідно статей 60-61, 63 СК України.

До спадкової маси після смерті ОСОБА_7 увійшла квартира АДРЕСА_1.

Згіднодовідки-розрахунку, наданої банком, розмір заборгованості за кредитним договором від 14 червня 2007 року №08-07-И/15 становить

150 313,47 доларів США та 726373,54 грн, з яких: сума строкової заборгованості по кредиту - 111 586,24 доларів США, сума простроченої заборгованості по кредиту - 5 801,43 доларів США, сума строкової заборгованості по процентам - 1 056,48 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами - 31 869,32 доларів США, сума простроченої заборгованості по нарахованій щомісячній комісії - 28 319,49 грн; заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та комісії - 698 054,05 грн.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому

статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Таким чином, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, набутого у позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті

статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі

№ 14-38цс18.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання спору, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

З урахуванням наведеного, оскаржене судове рішення апеляційного суду є по суті правильним. Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними та висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта