Постанова
Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 369/4619/16-ц

провадження № 61-21140св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач виконавчий комітет міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Сержанюка А. С., Журби С. О.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання надати квартиру.

Позовна заява мотивована тим, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 він є інвалідом війни II групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни. Виконавчим комітетом міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області його було поставлено на чергу квартирного обліку. Однак, в порушення вимог статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виконавчий комітет міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області у встановлені строки не забезпечив його позачерговим житлом.

У зв`язку з наведеним просив суд визнати дії (бездіяльність) виконавчого комітету міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області протиправними та зобов`язати виконавчий комітет міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області надати йому повноцінне житло з наданням відповідного ордера, як інваліду війни 2-ї групи, відповідно до пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту»;

визнати його потерпілим;
залучити в якості співвідповідача Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України та зобов`язати його негайно передати в розпорядження житлового фону виконавчого комітету міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області житлове приміщення, або ж перерахувати відповідну суму (кількість, розмір) коштів для забезпечення його виконавчим комітетом міської ради м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області житлом повноцінним житловим приміщенням з наданням відповідного ордера в порядку виконання пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 липня 2016 року провадження у частині позовних вимог про зобов`язання Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України вчинити дії закрито.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що позовні вимоги в частині визнання дій виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області протиправними та зобов`язання надати житло не можуть бути задоволені, оскільки у черзі перебувають і інші особи, які користуються такою самою пільгою на отримання житла як і позивач, так як це призведе до порушення черговості надання квартир іншим особам, які перебувають на обліку на одержання житла за пільговою чергою.
Позовні вимоги про визнання позивача потерпілим та притягнення відповідачів до відповідальності не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки підлягають розгляду за правилами кримінального чи адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до норм статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту», які є імперативними, орган, який здійснює забезпечення житловою площею, зобов`язаний забезпечити житлом інваліда війни протягом двох років з дня взяття такого на квартирний облік. Разом з цим апеляційний суд належним чином не дослідив обставин справи, та не посилаючись ні на яку норму матеріального права, дійшов помилкового висновку, що буде порушено право інших пільговиків, що перебувають у черзі перед ним.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

10 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з статтею 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до частини першої статті 46 ЖК Української РСР поза чергою житлове приміщення надається інвалідам Великої Вітчизняної Війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення.

Як вбачається з довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_1 за період з 02 вересня 1997 року до 20 жовтня 1997 року брав участь у бойових діях в складі 64 окремої спеціальної роти, яка ввійшла до складу багатонаціональних сил ООН по підтримці миру в колишній Югославії, та має право на пільги як учасник бойових дій (а. с. 6).

Згідно із копією посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а. с. 5).

Відповідно до змісту статей 13, 36 ЖК Української РСР питання обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і забезпечення їх житлом віднесено до компетенції виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад.

У пункті 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» зазначено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами державної виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих Рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн протягом року.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 27 липня 2016 року № 3/02-1292, підписаної заступником міського голови Чечило А. В., рішенням виконкому від 24 липня 1990 року № 120 ОСОБА_2 (колишня дружина гр. ОСОБА_1 ) затверджена на квартирний облік в загальну чергу складом сім`ї одна особа. Рішенням виконкому від 21 жовтня 2003 року № 93 відповідно до заяви, до складу сім`ї ОСОБА_2 було включено ОСОБА_1 та включено в списки громадян, що мають право на першочергове отримання житла. Рішенням виконкому від 31 січня 2014 року № 16 квартирний облік було розподілено між гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зв`язку з розлученням. Станом на 27 липня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в складі сім`ї одна особа в загальній черзі під № 503, в першочерговій черзі під № 315 (а. с. 75).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу.

Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позовних про визнання дій протиправними та зобов`язання надати квартиру відсутні.

Також є обґрунтованим висновок судів про відмову у задоволені позовних вимог про визнання позивача потерпілим та притягнення відповідача до відповідальності, оскільки зазначені вимоги не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості. Суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик