Справа № 202/1812/17
Провадження № 2/202/160/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Шишляннікова О.В.

позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1

представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2

представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя із зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ майна подружжя -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1, яка під час розгляду справи змінила прізвище на ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя, який в подальшому був уточнений. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони з 17 серпня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, за спільні кошти, позивачем та відповідачем була придбана квартира АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 Зазначити дату придбання квартири у позивача немає можливості, оскільки документи на спірну квартиру знаходяться у відповідача. Посилаючись на те, що відповідно до ст.60 СК України вищезазначена квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, виділивши позивачу та відповідачу по ? частині вищезазначеної квартири. Крім того, на підставі ст.367 ЦК України, посилаючись на те, що між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) майна в натурі площі житлової квартири, просить суд поділити в натурі квартиру АДРЕСА_1, передавши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і визнавши за ними право приватної власності на відокремлені частини квартири, що відповідають розміру ? частки кожній із сторін у спільному майні.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська Волошина Є.В. 05 квітня 2017 року

06 липня 2017 року ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_4 із зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя, який 04 травня 2018 року був уточнений. В уточненому зустрічному позові ОСОБА_5 зазначає, що грошових коштів на придбання квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не надавав. Сам по собі факт придбання спірної квартири в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Вищезазначена квартира була придбана виключно за кошти, отримані від продажу квартири ОСОБА_6 (бабуся ОСОБА_5.) та були подаровані ОСОБА_5 з метою придбання квартири. На підставі викладеного, посилаючись на ст.57 СК України зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_5 Крім того, ОСОБА_5 у зустрічному позові зазначає, що під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, сторони 08 січня 2013 року придбали автомобіль Пежо 206, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Вищезазначений транспортний засіб придбавався за сумісні кошти подружжя та був зареєстрований на ОСОБА_4 Всі документи на автомобіль знаходились в ОСОБА_4 З відповіді на запит ОСОБА_5 стало відомо, що станом на 31 травня 2017 року автомобіль Пежо 206, 2007 року випуску, який є сумісною власністю подружжя, перереєстровано на іншого власника. Автомобіль ОСОБА_4 було відчужено без згоди позивача, коштів від реалізації спільного сумісного майна останній ОСОБА_5 не надавав. Враховуючи те, що на час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя, спірний автомобіль відчужений, ОСОБА_5 просить суд стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію ? частини вищезазначеного автомобіля. Посилаючись на оцінку вартості майна, ОСОБА_5 зазначає, що середня вартість автомобіля Пежо 206, 2007 року випуску складає 5499 дол. США, що за курсом НБУ станом на момент подання зустрічного позову складає 143633 грн. На підставі викладеного ОСОБА_5 просить суд: визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,7 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_5; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 Вікторівни грошову компенсацію у розмірі 71816,50 грн., в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року, що є спільним неподільним майном подружжя сторін та який був відчужений без відома ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_4 зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, оскільки спірний автомобіль був проданий під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила у задоволенні первісного позову відмовити, оскільки спірна квартира є приватною власністю ОСОБА_5 Зустрічний позов просила задовольнити з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Крім того зазначила, що про продаж ОСОБА_4 автомобіля ОСОБА_5 не знала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7, яка є матір'ю ОСОБА_4, суду пояснила, що в грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до свідка із проханням позичити 10000 дол.США на купівлю квартири, про що була складена відповідна розписка. Частину коштів на купівлю квартири АДРЕСА_1 надала бабуся ОСОБА_5 - ОСОБА_6 Шлюбні відносини між сторонами припинились приблизно восени 2016 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8, суду пояснила, що є кумою сторін. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в квартирі бабусі ОСОБА_5 - ОСОБА_6, яка належала останній на праві власності. Зі слів ОСОБА_5, свідку відомо, що після продажу квартири ОСОБА_6, ОСОБА_5 купила квартиру по АДРЕСА_1

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9, суду пояснив, що перебуває з ОСОБА_4 в дружніх стосунках. ОСОБА_5 знає як колишню дружину ОСОБА_4 В кінці грудня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до свідка з проханням позичити 20000 дол.США на купівлю квартири, яка знаходилась по АДРЕСА_1 Свідок позичив вищезазначену суму коштів, про що була складена відповідна розписка. На теперішній час гроші повернути частково. Приблизно в 2015-2016 роках сторони припинили шлюбні відносини.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10, суду пояснив, що перебуває зі сторонами у дружних стосунках. ОСОБА_4 проживав на житловому масиві Перемога у м.Дніпрі. Після продажу квартири на житловому масиві Перемога, сторони купили квартиру на АДРЕСА_1. ОСОБА_4та ОСОБА_1 купували квартиру на проспекті Миру за сумісні кошти. Бабуся ОСОБА_5 - ОСОБА_6 не приймала участі у купівлі квартири. На купівлю квартири позивач позичав частину коштів. ОСОБА_6 також переїхала у квартиру по пр.Миру. Про продаж автомобіля Пежо свідку нічого не відомо.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить дон наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 17 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року був розірваний.

Під час зареєстрованого шлюбу, а саме 11 березня 2014 року, ОСОБА_1 була придбана квартира НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею - 37,9 кв.м. (а.с.64-65)

ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. (а.с.77)

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За таких підстав, зважаючи на те, що вищезазначена квартира була придбана ОСОБА_5 під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4, квартира НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Твердження представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про те, що квартира НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за кошти ОСОБА_6, отримані останньою від продажу квартири АДРЕСА_2 на думку суду, є необґрунтованим.

Так, дійсно, 11 березня 2014 року ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу, відчужила квартиру АДРЕСА_2 яка належала їй на праві приватної власності.

Разом із цим, будь-яких доказів того, що всі кошти, отримані ОСОБА_6 від продажу вищезазначеної квартири були спрямовані на купівлю квартири НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суду надано не було.

Як зазначили у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9, останні позичали ОСОБА_4 грошові кошти на придбання спірної квартири.

В той час, як свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що про купівлю квартири свідок дізналася від ОСОБА_5 через три місяці після її придбання.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи питання про поділ майна, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Таким чином в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно визнати право власності по ? частині квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., за кожним.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири НОМЕР_4 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

При цьому позовні вимоги ОСОБА_4 про поділ в натурі квартиру АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи в дробному виразі.

Згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Будь-яких доказів існування технічної можливості виділу частки або поділу квартири АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників, сторонами суду надано не було, у зв'язку із чим суд позбавлений можливості перевірити необхідні умови для вирішення питання про поділ в натурі квартиру АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 за зустрічним позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації у розмірі 71816,50 грн., в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року, що є спільним неподільним майном подружжя сторін та який був відчужений без відома ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Під час зареєстрованого шлюбу, а саме 08 січня 2013 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано транспортний засіб - автомобіль марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузовуНОМЕР_5, д.н.н. НОМЕР_6, який був зареєстрований на ОСОБА_4

За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, вищезазначений автомобіль спільною сумісною власністю ОСОБА_11 та ОСОБА_5

07 вересня 2016 року вищезазначений автомобіль, відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024, був відчужений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 за 49000 грн. (а.с.88)

На час продажу спірного автомобіля, сторони фактично припинили шлюбні відносини, що у судовому засіданні підтвердили сторони та свідки.

Своєї згоди на укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_5 не надавала.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови).

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року (справа N 6-7цс15).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4, в рахунок компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім'ї автомобіля марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузовуНОМЕР_5, д.н.н. НОМЕР_6 грошових коштів у розмірі 24500 грн. 00 коп., що становить ? частини вартості вищезазначеного транспортного засобу, визначеної відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2016/054024 від 07 вересня 2016 року.

Посилання ОСОБА_5 на оцінку вартості спірного транспортного засобу, як на підставу стягнення з ОСОБА_471816,50 грн., як ? вартості вищезазначеного транспортного засобу, вартість якого становить 143633,00 грн. є безпідставним, оскільки автомобіль марки «Пежо», модель 206, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузовуНОМЕР_5, д.н.н. НОМЕР_6 був проданий ОСОБА_4 саме за 49000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що за позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 задоволені частково, а саме в частині поділу майна подружжя, за який ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Крім того, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 720,00 грн., який було сплачено останньою за позовні вимоги в частині зустрічного позову про стягнення грошової компенсації.

Керуючись ст.ст.369,372 ЦК України, ст.ст.3,65,69-72,74 СК України, ст.ст.4,5,81,141,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2) право власності ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) право власності ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,7 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності та поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) грошову компенсацію у розмірі 24500 (двадцять чотири тисячі п'ятсот) грн. 00 коп. в рахунок вартості частки автомобіля Пежо 206, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, він код НОМЕР_5.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_3) судовий збір у розмірі 720 (сімсот двадцять) грн. 00 коп.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 17 жовтня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волошин Є.В.