Справа № 591/4292/17
Провадження № 2/591/286/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/4292/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на квартиру та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки квартири, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права особистої власності на квартиру, свої вимоги мотивує наступним. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2010 року по 20.07.2017 року. 10.12.2012 року позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом і свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримав у власність однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

22.11.2014 року позивач продав вказану належну йому на праві особистої власності квартиру за 149000 грн., а 03.04.2015 року позивач придбав іншу однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 149000 грн.

Позивач посилається на ч. 3 ст. 57 СК України, та вважає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 є його особистою власністю, оскільки вона була придбана хоча і під час шлюбу, але за його особисті кошти, які він отримав від продажу належної йому квартири, отриманої у спадщину. Джерелом набуття даної квартири були лише особисті кошти позивача. Тому просить визнати за ним право особистої власності на спірну квартиру.

23.10.2017 року ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки квартири, який обґрунтовувала наступним. Зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.10.2010 року по 20.07.2017 року. Мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти подружжя. В період шлюбу сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_4 винаймає житло за адресою: м. Суми, вул. Героїв Крут, 50, корп. Б, кв. 1, де проживає разом з дитиною. Позивачка вказує, що спільну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 відповідач передав у користування своїм знайомим. Позивачка вважає, що вона позбавлена права користування своєю власністю. ОСОБА_4 не погоджується з тим, що спірна квартира є особистою власністю її колишнього чоловіка ОСОБА_3, так як в період з 17 квітня 2011 року по 17 квітня 2014 року ОСОБА_4 перебувала у відпустці по догляду за дитиною, в цей період вела господарство та займалась сімейним побутом. Спільно з ОСОБА_3 здійснювала трудову діяльність, а саме: здійснювала пошук клієнтів та налагоджувала комунікації з органами державної влади щодо узаконення самочинного будівництва. В той же час здійснювала трудову діяльність як менеджер з продажу рекламних площин на електронному інтернет порталі «Сумщина». Позивачка зазначає, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 був укладений в інтересах сімї, і кошти, отримані від продажу даної квартири, використовувались для проживання сімї, задоволенні потреб у харчуванні та існуванні членів сімї, а також для інвестування у підприємницьку діяльність ОСОБА_3 Посилаючись на ч. 2 ст. 61 СК України, позивач вважає, що оскільки договір купівлі-продажу було укладено в інтересах сімї, то кошти, отримані від укладення цього договору, є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка вважає, що ці спільні кошти була придбана спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2. У період з 2015 року по 2016 роки там проведено ремонт. Позивач вказує, що дана квартира була придбана для проживання у ній спільного сина сторін ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3. Також позивач вказує, що за період з 2014 року по 2015 рік вона особисто заробила суму приблизно 50 000 грн. Посилаючись на ч. 3 ст. 70 СК України, позивач вважає, що її частка у спільному майні повинна бути збільшена, оскільки вона не має власного житла, самостійно виховує та утримує сина, у вихованні та утриманні якого батько не приймає участі, аліментів у добровільному порядку не сплачує. Тому просить визнати за нею право на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні первісний позов підтримала, проти зустрічного заперечувала.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав.

В ході розгляду справи судом було задоволено клопотання сторін про відкладення розгляду справи для можливості укладення мирової угоди, однак сторони не змогли вирішити спір мирним шляхом.

Судом задоволено клопотання про допит свідків.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши показання свідків, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов - не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Спірні правовідносини між сторонами є сімейними і врегульовані ст.ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України.

Так відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Судом встановлено, що 08.10.2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб (а.с.7).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.07.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.8).

Судом встановлено, що сторони мають спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

В період перебування у шлюбі, 10.12.2012 року ОСОБА_3 як онук отримав у спадщину після смерті ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2012 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2012 року по ? частці квартири (тобто цілу квартиру за двома свідоцтвами) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10, 11).

В період перебування у шлюбі, 22.11.2014 року ОСОБА_3 продав належну йому однокімнатну квартиру загальною площею 35,43 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, за ціною 149 000 грн. (а.с.16).

В період перебування у шлюбі, 03.04.2015 року ОСОБА_3 купив однокімнатну квартиру загальною площею 38 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, за ціною 149 000 грн., в договорі купівлі-продажу ОСОБА_3 вказаний титульним власником (а.с.17).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу, що 10.12.2012 року під час шлюбу ОСОБА_3 набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування, і відповідно, вказана квартира була особистою приватною власністю позивача.

В подальшому, також під час перебування у шлюбі, 22.11.2014 року позивач продав вказану квартиру, отримавши за неї кошти у сумі 149 000 грн.

Суд вважає, що дані кошти у сумі 149 000 грн. є особистими коштами позивача, оскільки отримані вони від продажу нерухомого майна, яке належало позивачу на праві особистої власності.

Через 4 місяці після продажу належної йому на праві особистої власності квартири, 03.04.2015 року позивач за ціною 149 000 грн. придбав іншу квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Проаналізувавши докази, надані позивачем, суд вважає, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 була придбана саме за ті кошти, які належали позивачу особисто і були отримані ним від продажу успадкованої квартири у сумі 149000 грн.

Суду не надано доказів щодо іншого джерела походження даних коштів.

Зокрема, суд не приймає до уваги доводи відповідачки ОСОБА_4 про те, що за період з 2014 року по 2015 рік вона особисто заробила 50000 грн., оскільки жодних доказів на підтвердження цього відповідачкою не надано.

З копії трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що вона працювала три місяці в період з 13.03.2012 року по 07.06.2012 року на посаді спеціаліста з реклами в газеті «Сумщина», в подальшому з 02.09.2015 року по 03.02.2016 року (тобто вже після придбання спірної квартири) отримувала допомогу по безробіттю (а.с.39-40).

Доводи відповідачки ОСОБА_4 про те, що вона здійснювала трудову діяльність спільно з ОСОБА_3 - не підтверджені належними доказами.

Також суд не бере до уваги доводи відповідачки ОСОБА_4, що кошти в сумі 149 000 грн. від продажу успадкованої квартири були витрачені на проживання та харчування сімї та на інвестування в підприємницьку діяльність позивача, оскільки ці доводи не підтверджені жодними доказами.

Навпаки, ці доводи спростовуються показаннями допитаних в суді свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, батьків позивача, які пояснили, що в період з кінця 2014 року до початку 2015 року ОСОБА_3 не займався підприємницькою діяльністю, оскільки захворів та потрапив на лікування до психіатричної лікарні. Щоб гроші від продажу успадкованої квартири не пропали, батьки наполягли, щоб ОСОБА_3 вклав їх у придбання іншої квартири, що і було зроблено у квітні 2015 року.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_4 не доведено в суді той факт, що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти подружжя або спільна праця подружжя.

Натомість позивач ОСОБА_3 надав суду в якості доказів договори продажу належної йому успадкованої квартири та купівлі спірної квартири за ціною 149000 грн.

Посилання представника відповідача на порушення житлових прав дитини суд не приймає до уваги, оскільки предметом спору є право спільної сумісної власності подружжя та право особистої власності подружжя.

Питання щодо житлових прав дитини та колишньої дружини, реєстрації їх місця проживання, користування ними житловим приміщенням як членів сімї не є предметом спору у даній справі, але сторони не позбавлені права звернутися до суду за захистом у випадку невизнання або порушення їх прав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в звязку з задоволенням первісного позову, та в звязку з тим, що позивач був звільнений за законом від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1490 грн., що становить 1% від ціни первісного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, про визнання права особистої власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої власності на квартиру АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 1490 грн.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня оголошення рішення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 18.10.2018 року .

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова