Справа № 175/2302/18
Провадження № 2/175/740/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

11 жовтня 2018 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 13000 грн. боргу, 4922 грн. суми інфляційних витрат, 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 1068,90 грн., та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 17 липня 2015 року відповідач позичив у нього 10 000 грн., які зобовязався повернути до 27 липня 2015 року, на підтвердження чого надав йому розписку. 27 серпня 2015 року відповідач позичив у нього 8 000 грн., які зобовязався повернути до 25 грудня 2015 року, проте повернув 5000 грн. У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, ухиляється від зустрічі з ним, а тому він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином у порядку визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування 08 жовтня 2018 року оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» на сторінці Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, причину неявки не повідомив, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Встановлено, що 17 липня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів підтверджений розпискою (а.с.11), за яким відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 10000,00 грн., та зобовязався повернути борг в строк до 27 липня 2015 року. Вищевказаний договір позики (розписка) підписаний відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Окрім цього, 27 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, підтверджений розпискою (а.с.12), за яким відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., та зобовязався повернути борг в строк до 25 грудня 2015 року, проте повернув тільки 5000 грн. Вищевказаний договір позики (розписка) підписаний відповідачем, отже між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, що свідчать про укладення такого договору відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Як слідує зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 527 ЦК України, передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргових документів у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже факт знаходження боргових документів оригіналів розписки та договору позики грошових коштів у ОСОБА_1, свідчить про невиконання із сторони ОСОБА_2 своїх боргових зобов'язань.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості по договору позики (розписки) від 17 липня 2015 року та договору позики (розписки) від 27 серпня 2015 року із сторони ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 Відповідач грошові кошти у повному обсязі позивачу не повернув, а тому суд прийшов до висновку, що основний борг по договорам позики (розпискам) складає 13000 грн., які необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь суми інфляційних витрат та 3% річних за прострочення повернення позики за договором позики (розписки) від 17 липня 2015 року та договором позики (розписки) від 27 серпня 2015 року, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами договору позики (розпискою) від 17 липня 2015 року, ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 10000 грн. до 27 липня 2015 року. Разом з тим, відповідач кошти позивачу не повернув, а тому є всі правові підстави для стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання. З дати повернення позики 28 липня 2015 року і по день складання позову (як зазначив позивач в своєму позові) 29 травня 2018 року минуло 1036 день, тому розмір суми витрат від інфляції складає 3576,77 грн. та розмір 3% річних складає 852 грн. Загальна сума інфляційних втрат з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 4428 грн. 77 коп.

За умовами договору позики (розпискою) від 27 серпня 2015 року, ОСОБА_2 повинен був повернути ОСОБА_1 8000 грн. до 25 грудня 2015 року. Разом з тим, відповідач повернув позивачу 5000 грн. боргу, а тому є всі правові підстави для стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання. З дати повернення позики 26 грудня 2015 року і по день складання позову (як зазначив позивач в своєму позові) 29 травня 2018 року минуло 885 день, тому розмір суми витрат від інфляції складає 1026,97 грн. та розмір 3% річних складає 218 грн. Загальна сума інфляційних втрат з урахуванням 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 1244 грн. 97 коп.

Таким чином, загальна сума, яка належить до сплати позивачу, визначається наступним чином: 14428 грн. 77 коп. заборгованості за договором позики від 17 липня 2015 року, що складається з суми позики у розмірі 10000 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 3576 грн. 77 коп. та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 852 грн., та 4244 грн. 97 коп. заборгованості за договором позики від 27 серпня 2015 року, що складається з суми позики у розмірі 3000 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 1026 грн. 97 коп. та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 218 грн.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 527, 545, 1046, 1049 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17 липня 2015 року у розмірі 14428 грн. 77 коп., що складається з суми позики у розмірі 10000 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 3576 грн. 77 коп. та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 852 грн., та заборгованості за договором позики від 27 серпня 2015 року у розмірі 4244 грн. 97 коп., що складається з суми позики у розмірі 3000 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 1026 грн. 97 коп. та 3% річних за прострочення повернення позики у розмірі 218 грн., та судовий збір у розмірі 704,80 грн., а всього стягнути 19378 грн. 54 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Озерянська Ж.М.