АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/5696/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/6875/18

16 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Вербової І.М.

- Волошиної В.М.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року про відмову в забезпеченні скарги, постановлену під головуванням судді Арапіної Н.Є., у цивільній справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання», за участю заінтересованих осіб: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_4, Приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-Експерт» про визнання дій та бездіяльності неправомірною, скасування висновку про оцінку вартості майна, -

в с т а н о в и в :

07 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою, за участю заінтересованих осіб: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_4, Приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-Експерт» про визнання дій та бездіяльності неправомірною, скасування висновку про оцінку вартості майна, в якій, з урахуванням доповнення до скарги, просило визнати дії щодо передачі майна на реалізацію, бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. незаконними та неправомірними.

В обґрунтування вимог скарги посилалось на те, що у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває на виконанні виконавче провадження № 4705310/13 з виконання виконавчого листа № 755/26414/13-ц, виданого 18 квітня 2014 року Дніпровським районним судом м.Києва про солідарне стягнення з ТОВ «Нафтогазобладнання», ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства &q? ; Банк фінанси та кредит&q?ри; заборгованості за кредитом у розмірі 5 860 725 грн. 59 коп. В порядку вчинення виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням,09 листопада 2016 року державним виконавцем було описано майно, а саме: комплекс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належить товариству на праві приватної власності. В якості експерта з оцінки зазначеного майна було призначено Приватне підприємство «Консалтингова група «Арго-Експерт». 27 квітня 2018 року товариством було отримано висновок експерта про ринкову вартість нерухомого майна - комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, відповідно до якого, станом на 12 квітня 2018 року вартість вказаного майна становить 5 502 000,00 грн. Проте, із даним висновком Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» не погоджується та вважає, що він завідомо необ'єктивний, неправдивий, недостовірний та оцінка нерухомого майна значно занижена, а діями та бездіяльністю державного виконавця порушені права товариства. У зв'язку з чим просить визнати дії, бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. щодо передачі майна на реалізацію неправомірними, скасувати висновок про ринкову вартість нерухомого майна, а саме: комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

17 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» звернулось до суду з клопотанням про зупинення реалізації арештованого майна, в якому просить забезпечити скаргу шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» про забезпечення скарги.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 02 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» поштою надіслало на адресу суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року скасувати та постановити нову про задоволення заяви про зупинення реалізації майна ТОВ «Нафтогазобладнання», зокрема, комплексу будівель та споруд, загальною площею 391, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду обставинам справи не відповідають. Зазначає, що судом першої інстанції не були враховані та не з'ясовані всі фактичні обставини, які мають значення для справи, а саме те, що з метою захисту прав та інтересів товариства є обґрунтована необхідність у забезпеченні скарги шляхом зупинення реалізації майна ТОВ «Нафтогазобладнання», зокрема, комплексу будівель та споруд, загальною площею 391, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Також зазначає, що оскарження оцінки майна є предметом судового розгляду, а виконавче провадження знаходиться на завершальній стадії, а тому, з метою не допущення утруднення виконання судового рішення, а також, враховуючи те, що ринкова вартість майна значно занижена, реалізоване майно може перейти у власність осіб за не ринковою ціною, вважає, що є всі підстави зупинити передачу майна, яке належить на праві приватної власності ТОВ «Нафтогазобладнання».

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України &q?ід;Про судоустрій та статус суддів&qu&q;, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті &q?ос;Голос України&q?ік; повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно п. 3 Розділу ХІІ &quou;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України &qus ;Про судоустрій та статус суддів&ququ;, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ &qubl;Перехідні положення&q?оз; ЦПК України в редакції Закону України № 2147 - VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судовому засіданні представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» ОСОБА_6 та ОСОБА_4 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та представник Приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-Експерт» в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в 07 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою, за участю заінтересованих осіб: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит», ОСОБА_4, Приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-Експерт» про визнання дій та бездіяльності державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шабанова В.В. щодо передачі майна на реалізацію незаконними та неправомірними.

17 травня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» звернулось до суду з клопотанням про зупинення реалізації арештованого майна, в якому просить забезпечити скаргу шляхом зупинення продажу арештованого майна, а саме: комплексу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» про забезпечення скарги.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення, тощо, оскільки це не є повноваженням суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судом встановлено, що суб'єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група АРГО-ЕКСПЕРТ» складено висновок про вартість нерухомого майна - комплексу будівель та споруд, загальною площею 391,1 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1, власником якого є ТОВ «Нафтогазобладнання». Вартість зазначеного майна, без урахування ПДВ, станом на 12 квітня 2018 року становила 5 502 000, 00 грн.

24 травня 2018 року торги з початковою ціною продажу майна 5 502 000 грн. не відбулися, тому апелянт вважає, що у разі не вжиття заходів забезпечення скарги вказане майно буде виставлено на торги за ціною 3 851 400 грн., що не відповідає його ринковій вартості.

Проте, вказані доводи апеляційної скарги правильність висновку суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

У ст. ст. 149-153 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим ст. 18 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,-і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їх права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторонивиконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів вважає, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» про забезпечення скарги.

Законом України «Про виконавче провадження» у ст. 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст. ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» про забезпечення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду обставинам справи не відповідають, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 3, 10 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 07 листопада 2002 року).

Повноваження судів першої та апеляційної інстанцій при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі повноваження щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Ураховуючи, що в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, слід дійти висновку, що суд першої інстанції при вирішенні заяви про забезпечення скарги вірно застосувавпорушили норми ЦПК України та діяв у межах своїх процесуальних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазобладнання» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2018 року.

Головуючий: Судді: