н/п 2/490/2110/2018 Справа № 490/2979/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 вересня2018 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 комітету Миколаївської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності на житло та визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідачів, в якому просила визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/3 частці за кожним співвласником, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_4, померлій 20.05.1995 року.

Позивач вимоги позову підтримала, просив про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги позову визнала, просила про розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 комітету Миколаївської міської ради до судового засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

Обставини справи встановлені судом.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.04.1993 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, власниками квартири АДРЕСА_2, на праві приватної спільної сумісної власності являються ОСОБА_4., ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належало кожному на праві власності по1/3 частині вказаної квартири.

20.05.1995 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП №253428 від 20.05.1995 року.

Після її смерті залишилась спадщина, що складається з 1/3 частини вищевказаної квартири.

Згідно повідомлення Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 23.02.2018 року №199/01-21-2, після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась.

Як вбачається із довідки ТОВ «ЖЕК «Забота» №1686 від 12.04.2018 року позивач ОСОБА_5 зареєстрована з 14.08.2001 року та проживає по даний час за адресою: АДРЕСА_3. Відповідач ОСОБА_2 виписана 18.09.2013 року на вул. Потьомкінська, 128/3.

ОСОБА_6 не була спадкоємицею після смерті ОСОБА_4

Позивач зазначає, що як співвласник вказаної квартири, після смерті ОСОБА_4П, продовжувала добросовісно, безперервно володіти та відкрито користуватись 1/3 частиною квартири, господарюючи у квартирі, здійснюючи поточні ремонти квартири та сплачуючи послуги. Жодна особа не заявляла вимог щодо 1/3 частини вказаного вище нерухомого майна.

Доказів, які б спростовували твердження позивача, під час розгляду справи судом не добуто.

Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами які мають значення для справи, і, які повинен довести позивач (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно вимог ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Виходячи з роз'яснень, викладених в п. 13 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ( надалі - Постанова), можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п.п. 9, 10 вказаної вище Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України).

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК Українипоширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Таким чином, судом встановлено в наявності усі складові для визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, оскільки позивач добросовісно і відкрито заволоділа 1/3 частиною квартири АДРЕСА_2, так як була зареєстрована на законних підставах, проживає в цій квартирі і утримує її безперервно, більше десяти років. Будь-яких інших осіб, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивачки на отримання вказаного майна у власність за набувальною давністю не існує.

Керуючись ст.ст. 328,344,397 ЦК України, ст.ст. 2-5,11-13,141, 258,259,263, 265,268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Встановити розмір часток співвласників у майні, що є спільною сумісною власністю, а саме: у квартирі АДРЕСА_2 у розмірі: за ОСОБА_4 - 1/3 частини, за ОСОБА_1 - 1/3 частини та за ОСОБА_2 - 1/3 частини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті ОСОБА_4, померлої 20.05.1995 року

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Черенкова