Справа № 534/87/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Солохи О.В.

за участю: секретаря судового засідання Гончар С.Т.

позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 завдані йому матеріальні збитки у сумі 688 117 грн. 11 коп. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що 19.08.2015 о 03 год. 25 хв. на території автостоянки ФОП ОСОБА_7, за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, 2а, внаслідок навмисного підпалу, було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, який позивач залишив на вищезазначеній автостоянці 18.08.2015 на зберігання. Внаслідок неналежного виконання працівниками ФОП ОСОБА_7 обовязків з надання послуг щодо зберігання транспортних засобів, позивачу було завдано матеріальних збитків та моральну шкоду на вказану суму, тому звернувся до суду із відповідним позовом.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 38 252 грн. 80 коп., моральної шкоди у сумі 5 000 грн. та витрат на послуги експерта у сумі 1 500 грн.

Позивач заявлені вимоги мотивував тим, що 01.08.2015 між ним та відповідачем було укладено договір зберігання автотранспортного засобу на автостоянці, розташованій за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, 2а. 19.08.2015 на автостоянці виникла пожежа, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Citroen Jumpy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, тому звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 21.03.2016 зазначені позови ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди обєднані в одне провадження, та залучено до участі у справі у якості співвідповідача ФОП ОСОБА_9

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_7 про відшкодування завданих йому матеріальних збитків у сумі 28 758 грн. та стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

Вимоги мотивує тим, що 18.08.2015 залишив свій автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_3, на автостоянці за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, 2а.У наслідок пожежі, яка відбулась 19.08.2015 на зазначеній автостоянці, було пошкодженого його автомобіль, чим завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду на вказану суму.

Ухвалою суду від 25.03.2016 позов ОСОБА_2 обєднано в одне провадження зі справою за позовами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_9 про відшкодування матеріальних збитків та стягнення моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_10 заявлені позови підтримали у повному обсязі та прохали про їх задоволення.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовів. Зокрема, представник ФОП ОСОБА_7 наголошувала, що автомобілі позивачів зберігалися не на автостоянці, а на паркувальному майданчику. Належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_6, оскільки саме від його автомобіля, який без законних на те підстав знаходився на парковці, полумям зайнялися автомобілі та зазнали певних пошкоджень. До того ж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порушили «Правила зберігання транспортних засобів на автостоянка» передбачених пунктом 17 затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115. Представник ФОП ОСОБА_9 наголошувала, що позивачі, зокрема, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали докази, щодо понесених фактичних витрат на відновлення пошкоджених автомобілів. Також зазначала, що у договірних правовідносинах не передбачено відшкодування, якщо це не встановлено договором або законом.

Відповідач ФОП ОСОБА_7 надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що попре її вимог не залишати транспортний засіб на паркувальному майданчику, позивач ОСОБА_6 продовжував використовувати стоянку для паркування свого автомобіля. Вважає, що автомобіль ОСОБА_6 було знищено внаслідок пожежі у звязку із самозагоранням, так як перебувало у несправному технічному стані.

Ухвалою суду від 25.11.2016 за клопотанням представника відповідача ФОП ОСОБА_7 було призначено комплексну пожежно-технічну, хімічну експертизу та експертизу матеріалів, речовин та виробів, а провадження по справі зупинено до проведення експертизи.

10.01.2017 ухвалою суду провадження по справі відновлено для розгляду клопотання експерта та 06.02.2017 ухвалою призначено комплексну пожежно-технічну, хімічну експертизу та експертизу матеріалів, речовин та виробів, а провадження по справі зупинено до проведення експертизи.

Відповідно до ухвали суду від 14.06.2017 провадження по справі відновлено у звязку із надходженням на адресу суду висновку експерта.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши усі докази, встановивши обставини справи та із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини прийшов до наступних висновків.

Щодо позиції представника відповідача, проте що ФОП ОСОБА_7 надавала послуги з паркування.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця (т.1 а.с.97-99, 129-131) ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 є фізичними особами-підприємцями та займаються такими видами діяльності, як технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, надання послуг таксі, допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Відповідно до протоколу №8 засідання правління ВАТ «АТП-15347№» від 28.07.2006 (т.1 а.с.133) ОСОБА_9 та ОСОБА_7 були виділені земельні ділянки у суборенду по 16 соток кожному.

Згідно договору суборенди землі від 18.05.2012 №1 (т.2 а.с.28-30) орендодавець згідно рішення Комсомольської міської ради від 15.03.2007 та п.29 договору оренди земельної ділянки надає в суборенду, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі промисловості транспорту, яка знаходиться у м. Комсомольську по вул. Добровольського, 2, для розміщення автостоянки. Пунктом 2 даного договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка ФОП ОСОБА_7 загальною площею 0,1586 га, для ведення підприємницької, комерційної діяльності розміщення платної автостоянки.

Відповідно до акту приймання передачі земельної ділянки (т.2 а.с.31) ФОП ОСОБА_7 прийняла на умовах суборенди в короткострокове платне користування земельну ділянку площею 0,1586 га, не задіяну в технологічному процесі автопідприємства в межах м. Комсомольська за адресою: вул. Добровольського, 2. Земельна ділянка придатна для використання в промислових транспортних цілях для ведення підприємницької діяльності.

У судовому засіданні представник відповідача ФОП ОСОБА_7 стверджувала, що за адресою вул. Добровольського, 2а, у м. Горішні Плавні, знаходиться не автостоянка, а парковка.

У контексті зазначеного суд вказує, що паркування це місце, де будь-який транспортний засіб можна перевести в неробочий стан і залишити на нетривалий час. Особливістю є можливість безкоштовної зупинки автомобіля. В свою чергу, стоянка це місце, де автовласник може залишити свій транспорт на тривалий час і за певну плату перекласти відповідальність за збереження автомобіля співробітнику стоянки.

Також суд наголошує, що ФОП ОСОБА_7 в оренду передавалася земельна ділянка загальною площею 0,1586 га, для ведення підприємницької, комерційної діяльності саме для розміщення платної автостоянки, що у свою чергу узгоджується із даними органів державної статистики про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця код КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту (а.с.98 т.1).

У відповідності до ст.15 «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №115 (надалі за текстом Правила) плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека.

У матеріалах справи наявні копія квитанції від 01.08.2015 №014292А, з якої убачається що ОСОБА_1 сплатив «ПП Симоненко» кошти у сумі 200 грн. за послуги щодо зберігання транспортного засобу (а.с.т.1 а.с.60) та оригінал квитанції №075809 за серпень 2015 року, де зазначено, що ОСОБА_2 сплатив «ПП Симоненко» кошти у сумі 200 грн. за послуги «автостоянка» щодо зберігання транспортного засобу (а.с.т.1 а.с.143).

Тому суд, не приймає до уваги твердження представника відповідача ФОП ОСОБА_7, про те що остання надавала послуги з паркування автомобілів, а не послуги автостоянки.

Також із досліджених дозвільних документів на зайняття підприємницькою діяльністю з надання послуг автостоянки та пояснень учасників справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_9 не є належним відповідачем за даним позовом, оскільки послуги з автостоянки надавала саме ФОП ОСОБА_7

Щодо заявлених позовних вимог ОСОБА_11

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч.1 ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Норма ч.1 ст.942 передбачає, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За змістом ст.27 Правила, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів,прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Згідно повідомлення про початок досудового розслідування від 19.08.2015 (т.1 а.с.5) від чергового пожежної частини надійшло повідомлення про те, що на стоянці по вул. Добровольського, 2а, у м. Горішні Плавні (м. Комсомольськ), Полтавської області, горить автомобіль. При виїзді слідчо-оперативної групи було встановлено, що на стоянці автотранспорту за вказаною адресою, невідома особа, пошкодила автомобіль, належний ОСОБА_10, шляхом підпалу. Відповідно до висновку експерта №09/85/15 судової авто товарознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження (т.1 а.с.8-37) вартість матеріального збитку становить 686 917 грн. 11 коп.

Суд констатує той факт, що позивачем ОСОБА_6 не надано суду відповідної квитанції про оплату за зберігання належного йому автомобіля на автостоянці по вул. Добровольського, 2а, у м. Горішні Плавні, Полтавської області.

Крім того, згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_6 від 19.08.2015, складеного у рамках кримінального провадження, потерпілий зазначив, що в автомобілі, який згорів знаходились його особисті речі, а саме: технічний паспорт на автомобіль, посвідчення водія на його імя, паспорт громадянина України на його імя та дозвіл на зброю, проте щодо квитанції про сплату ОСОБА_6 за послуги за зберігання автомобіля на автостоянці не згадувалось.

Тому факт того, що між власниками автостоянки (відповідачем ФОП ОСОБА_7А.) та ОСОБА_6 було укладено договір про надання послуг щодо зберігання транспортних засобів на автостоянці, не знайшло свого підтвердження.

Також у судовому засіданні допитаний у якості свідка ОСОБА_12, який є чоловіком ОСОБА_7 та допомагає їй у здійсненні підприємницької діяльності, показав суду, що за 2 неділі до пожежі на парковці проводився обшук автомобіля ОСОБА_6 де знайшли якісь заборонені предмети. Після цього, клієнти парковки почали хвилюватися через дану ситуацію, та почали говорити, що покинуть паркову та не будуть більше користуватися послугами. Через це ОСОБА_7 не раз розмовляла із ОСОБА_6 про те, щоб той забрав із парковки свій автомобіль, на що останній не реагував та повідомив, що буде залишати свій автомобіль де захоче та коли захоче. ОСОБА_6 за послуги парковки, не сплачував, працівники автостоянки постійно йому нагадували про сплату, проте останній їх нагадування щодо оплати послуг ігнорував.

З урахуванням зазначених обставин суд приходить до переконання, що ОСОБА_6 без належних та достатніх правових підстав залишав свій автомобіль на автостоянці по вул. Добровольського, 2а, у м. Горішні Плавні, Полтавської області, де здійснювала свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_7

В матеріалах справи знаходиться висновок експерта від 11.09.2015 №111, судової пожежно-технічної експертизи, призначеної у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.08.2015 за ч.2 ст.194 КК України (т.1 а.с.239-246).

Згідно зазначеного висновку встановлено, що пожежа виникла раптово у нічний час доби і розвивалась досить інтенсивно. Автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1, знаходився на відкритій автостоянці. Доступ до нього був вільний. Виявлений осередок пожежі знаходився ззовні автомобіля, в місці розташування правого переднього колеса. Під час огляду автомобіля було виявлено сліди розлиття горючої невідомої маслянистої рідини по всьому кузову автомобіля у вигляді потьоків та муарових кілець. Також, неподалік автостоянки на ґрунтованому покритті виявлено сліди від взуття та механічні пошкодження і вигин сіток-рабиць. При огляді території автостоянки вздовж бетонного паркану, в куті, виявлені двері з решіткою, по типу запасного виходу. На момент огляду, у нижньому правому куті виявлено отвір розміром близько 50 см. Шириною та 70 см. Висотою, через яку може пролізти людина. Отже, експерт вважає, що причиною виникнення пожежі стало джерело запалювання, занесене ззовні з ознаками спеціальної підготовки.

Разом з тим суд вказує, що під час судового засідання не знайшли своєї відповіді такі обставини, як то - сліди від взуття, якого розміру, в якому напрямку виявлені (в напрямку автомобіля чи від нього тощо). Не встановлено до якої речовини належить горюча масляниста рідина виявлена по всьому кузову автомобіля у вигляді потьоків та муарових кілець.

Крім того, суд також наголошує, що у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.08.2015 за ч.2 ст.194 КК України, на момент розгляду цивільної справи не встановлено підозрювану особу.

Разом з тим, за результатами проведеної комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів №3152/4285/4286 (т.2 а.с.151-169), проведеної у рамках даного цивільного провадження, від 31.05.2017 убачається, що встановити геометричні координати первинного вогнища (осередку) пожежі не уявляється можливим в звязку з рівномірними термічними ушкодженнями в осередковій зоні пожежі, а також у звязку із неможливістю проведення експертного огляду досліджуваного автомобіля. Первинне горіння в передній частині автомобіля поширювалося за круговою формою розвитку пожежі. При подальшому горінні займалися горючі конструктивні матеріали моторного відсіку, салону та багажного відсіку, а також лакофарбове покриття кузова автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1. З пояснень очевидців досліджуваної пожежі, відомо, що перед виявленням пожежі вони чули хлопок, що могло бути ознакою загоряння суміші скрапленого газу з повітрям. Для запалювання пропан-бутанової повітряної суміші досить теплової енергії будь-якого джерела запалювання. Разом з тим, скільки експертний огляд досліджуваного автомобіля не було забезпечено, то встановити це експертним шляхом не можливо. За результатами проведених досліджень, зроблено висновок, що технічна причина пожежі могла бути повязана з аварійними режимами роботи електричної мережі. З технічної точки зору використання газобалонного обладнання є вогненебезпечним, оскільки воно не передбачено в конструкції автомобіля заводом-виробником та є додатковим обладнанням. Крім того, газобалонне обладнання потребує технічного обслуговування в звязку з тим, що у вигляді палива використовується скраплений газ, який знаходиться під постійним значним тиском. Враховуючи наведене, з технічної точки зору несправності газового устаткування не виключали звязку із технічною причиною пожежі та вплив на розвиток пожежі.

Свідок ОСОБА_12 також показав суду, що після пожежі ОСОБА_6 наголошував ОСОБА_7 про відсутність її вини у пожежі його автомобіля.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків пожежники ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали суду, що вогонь палав під капотом автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado» біля переднього колеса, який можливо було загасити тільки піною, оскільки йшов газ з труби газової установки.

Також суд наголошує, що зі змісту акту про пожежу від 19.08.2015 (а.с.251 т.1) вбачається, що місце виникнення пожежі відбулося у відсіку двигуна.

З урахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до акту про пожежу від 19.08.2015 (т.1 а.с.61) пожежею пошкоджено автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_3, автомобіль марки «Citroen Jumpy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 19.08.2015 (т.1 а.с.64-95) марки «Citroen Jumpy», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, вартість матеріального збитку у наслідок пошкодження автомобіля становить 38 252 грн. 08 коп.

Відповідно висновку №652/08 авто товарознавчого дослідження автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_2, та протоколу огляду транспортного засобу (т.1 а.с.144-155, 156-158), вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля становить 28 758 грн. 22 коп.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наголошували, що у певній мірі здійснили відновлювальні роботи своїх пошкоджених автомобілів.

Проте, суд вказує, що ані ОСОБА_1, ані ОСОБА_2 в обґрунтування заявленої позовної вимоги про відшкодування завданої шкоди, не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо витрачених коштів на відновлювальні роботи пошкоджених автомобілів.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_12 показали суду, що попередити пожежу інших автомобілів, зокрема, транспортних засобів «Citroen Jumpy» та «Volkswagen Transporter», які стояли поруч із палаючим авто, було не можливо, тому що не змогли їх вчасно відтягти подалі від палаючого автомобіля, оскільки власник одного із автомобілів залишив його на ручному гальмі та на увімкненій передачі швидкості, а один із власників на увімкненій передачі швидкості. Внаслідок чого пожежники під час гасіння вимушені були розбивати вікна в автомобілях з метою їх відтягнення від джерела горіння, на що було витрачено зайвий час, а автомобілі у свою чергу зазнали механічних пошкоджень.

Суд вказує, що згідно ст.17 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках транспортні засоби, що знаходяться на автостоянках, повинні бути зачинені на замки, зняті з гальм та передач і зафіксовані від довільного руху. Автостоянки мають бути забезпечені необхідними технічними пристроями для фіксації транспортних засобів. Скло дверцят повинно бути зафіксоване в піднятому положенні, зовнішні дзеркала та щітки зі скла зняті, акумуляторна батарея відключена.

У контексті зазначеного суд вказує, що відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень ст.ст.1166, 1187 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Аналогічні розяснення містяться в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 25.04.2018 справа №522/8363/13-ц.

Натомість як встановлено судом, ОСОБА_6 без належних та достатніх правових підстав залишав свій автомобіль на автостоянці по вул. Добровольського, 2а, у м. Горішні Плавні, Полтавської області, а загорання транспортних засобів «Citroen Jumpy» та «Volkswagen Transporter» відбулося саме від джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», державний номерний знак НОМЕР_1), який на праві власності належить ОСОБА_6

Отже, належними та допустими доказами, позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не доведено причинно-наслідкового зв'язку між пошкодженнями, що отримали їх транспортні засоби («Citroen Jumpy», «Volkswagen Transporter»), а в наслідок цього і майновою шкодою, яку вони зазнали та підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_7 з надання послуг автостоянки.

З урахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Судові витрати понесені відповідачем ФОП ОСОБА_7 у звязку з проведенням комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів вирішено судом з урахуванням положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.133, 139, 141, 258, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 понесені нею судові витрати повязані із проведенням комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів у сумі 10 752 грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 понесені нею судові витрати повязані із проведенням комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів у сумі 612 грн. 28 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 понесені нею судові витрати повязані із проведенням комплексної судової пожежно-технічної, автотехнічної експертизи та експертизи з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів у сумі 519 грн. 95 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне імя позивача: ОСОБА_6, 39800, АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії КО № 396134.

Повне імя позивача: ОСОБА_1, 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні вул. Конституції, б. 14, кв. 90. паспорт громадянина України серії КО № 660989.

Повне імя позивача: ОСОБА_2, 39800, Полтавська область, м. Горішні плавні, АДРЕСА_2.

Повне імя відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_7, 39800, АДРЕСА_3, паспорт громадянина України серії КН № 519383, ІПН НОМЕР_4.

Повне імя відповідача: фізична особа-підприємець ОСОБА_9, 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, проспект Героїв Дніпра, б. 78, кв. 142.

Повний текст рішення виготовлений 16.10.2018.

Суддя підпис ОСОБА_16

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха