Справа № 306/1259/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Свалявського районного суду від 04 липня 2018 року (у складі судді Ганчак Л.Ф.) за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Свалявської державної нотаріальної контори, комунального унітарного підприємства «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації» та Свалявської міської ради про скасування договору дарування частини квартири, висновку щодо технічної можливості переведення квартири під житловий будинок і визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у червні 2018 р.

Просив:

-скасувати договір дарування ? частини квартири від 11.10.2008 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

-скасувати висновок щодо технічної можливості переведення квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складений 02.11.2017 р.;

-скасувати рішення Свалявської міської ради №178 від 30.11.2018 р.

На обґрунтування позовних вимог указав, що оспорювані документи є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою судді Свалявського районного суду від 04 липня 2018 р. позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та направити для продовження до суду першої інстанції. Доводить про порушення судом норм процесуального права. Указує, що надав суду першої інстанції документи, які підтверджують виконання позивачем недоліків, указаних суддею в ухвалі від 19 червня 2018 р. Зазначає, що навів належні докази на обґрунтування своїх позовних вимог, але якщо буде необхідно, то він під час розгляду справи зможе навести інші докази порушення його прав.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що позивачем не було усунуто вимоги вказані в ухвалі судді від 19 червня 2018 р.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день її первісного подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як видно з матеріалів справи, 19 червня 2018 р. суддею суду першої інстанції позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху у зв'язку з невідповідністю такої вимогам ст.175 ЦПК України (а.с.7).

Зокрема: позивачем не зазначено паспортних даних сторін, не вказано всіх сторін, яких стосуються оспорювані документи, не наведено підстав оскарження договору дарування із урахуванням того, що позивач не є стороною оспорюваного договору, не вказано, яким чином укладений договір порушує його права. Також позивачем оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, яке підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На виконання вимог цієї ухвали позивачем подано заяву від 29.06.2018 р. (а.с.10).

Однак, суд першої інстанції констатував, що цією заявою позивачем не було усунуто недоліків позовної заяви, оскільки останнім не подано доказів на підтвердження порушення його прав через укладення оспорюваного договору дарування квартири. Окрім того, позивачем оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, яке не може розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.ч.1,10 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, звернувшись до суду із позовом, самостійно обрав спосіб захисту, на його думку, порушених і не визнаних прав.

Основною підставою для залишення позовної заяви без руху та як наслідок - визнання її неподаною і повернення, є те, що позивач не вказав, яким чином були порушені його права.

На думку апеляційного суду суддя суду першої інстанції допустився формалізму і дуже вузько підійшов до вирішення питання щодо подальшого руху справи за умови, що кожна сторона самостійно обирає спосіб захисту своїх прав, самостійно обирає позицію щодо обґрунтування своїх доводів і які докази подавати на обґрунтування своїх доводів.

Лише в ході судового розгляду, внаслідок належної оцінки доказів, суд першої інстанції зобов'язаний установити факт наявності чи відсутності порушень прав позивача.

Згідно з положеннями п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного та відповідно до вимог ст. 379 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.382,384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу судді Свалявського районного суду від 04 липня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4. Повне судове рішення складено 16 серпня 2018 року.

Судді: