УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Справа № 569/16532/18

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук І.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно за адресою: м.Рівне, вул.Ст. Бандери,36 кв.21, що належить ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу №1018 від 07.06.2017 року.

Заяву передано судді на розгляд 07 вересня 2018 року.

Заявник зазначає, що ним буде подано до суду позов до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок ДТП. На обгрунтування своїх вимог зазначає, що 04 березня 2018 року на трасі Київ-Чоп автомобіль ОСОБА_1 зазнав механічних пошкоджень внасліок дтп, 11 травня 2018 року Рівненським міським судом ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дтп та притягнуто до відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП та стягнуто штраф у розмірі 40800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років. 22.03.2018 року експертом було складено звіт про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу №37/03/18, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Кіа Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дтп складає 131091,45 грн. Наразі страхова компанія в якій застраховано автомобіль ОСОБА_2 не є платоспроможною та нікому не виплачує страхові відшкодування. Заявник впевнений що ОСОБА_2 в період розгляду справи зможе продати майно, яке йому належить, та скористатись коштами як йому належать, що може ускладнити чи навіть уноможливити виконання рішення суду.

Враховуючи, що розгляд заяви відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як розяснив Пленум Верховного СудуУкраїни у п.4постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості власника користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно дост. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами ( ч. 3ст. 150 ЦПК України).

Як вбачається із заяви, вона подана до подання позовної заяви, учасниками якої можуть бути позивач ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2, предмет спору - відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проаналізувавши зміст заяви поданої заявником про забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі за його позовом, не довів, що вжиття заходів забезпечення позову саме таким шляхом, який зазначено в заяві позивача, не порушить прав, свобод та інтересів будь-яких інших осіб, які не є сторонами у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до пп. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення

Повний текст ухвали складено 07 вересня 2018 року.

Суддя І.О.Гордійчук