АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2635/18 Справа № 206/5972/17 Головуючий у 1 й інстанції - Маштак К. С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбу. 09 вересня 2014 року за договором купівлі-продажу вона придбала квартиру АДРЕСА_1.

На підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року за відповідачем було визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Позивач зазначає, що вона самостійно несе витрати на утримання квартири, в якій ніхто не проживає та не зареєстрований.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2016 року з відповідача на її користь вже було стягнуто 1/2 частку витрат на утримання квартири за період з липня 2015 року по червень 2016 року включно.

Між тим, за період з липня 2016 року по червень 2017 року в рахунок оплати за надані комунальні послуги, позивачем самостійно сплачено 11 800 грн., з яких: 7 000 грн. - за опалення, 3700 грн. - за утримання будинку та прибудинкової території, 1 100 грн. - за воду, а тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг 5 900 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що докази набуття відповідачем права власності на 1/2 частину квартири відсутні, у спірній квартирі проживає спільний син сторін та періодично сама позивач, тоді як відповідач у вказаній квартирі не зареєстрований та не проживає, договорів про надання комунальних послуг не укладав, а тому останній не може бути споживачем вищезазначених комунальних послуг.

Також позивачем надано лише квитанції зі сплати сум сплачених за комунальні послуги, в той час, як зазначені документи можуть бути належними доказами понесення витрат з оплати комунальних послуг лише за наявності відповідних рахунків про перелік наданих житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, та інше, що свідчило б було про правомірність понесених витрат, а отже, й про обов'язок понесення половини відповідних витрат за умови існування другого співвласника та/або споживача таких послуг.

В апеляційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність реєстрації права власності на ? частину вказаної квартири за відповідачем, не впливає на обов»язок останнього утримувати належне йому майно. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що вказана квартира є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, та визнано за відповідачем право власності на ? її частину.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, однак у вказаній квартирі він не зареєстрований та не проживає, а тому вважає, що позивач повинна самостійно нести витрати по утриманню квартири.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зокрема, ? частина - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2004р., а інша ? частина - ОСОБА_3 на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року, залишеного без змін у відповідній частині ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2013 року (а.с.7-10, 27-30, 31-32).

Починаючи з липня 2016 року по червень 2017 року, оплату отримуваних комунальних послуг та оплату на утримання будинку та прибудинкової території здійснює позивач, що підтверджується наданими нею квитанціями на загальну суму 11800грн., з яких витрати за опалення складають - 7000грн., витрати з водопостачання - 1100грн. та витрати на утримання будинку та прибудинкової території - 3700грн. (а.с.11-14,69).

Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9268 від 03 жовтня 2017, за адресою спірної квартири, наявна інформація про незареєстрованого власника - ОСОБА_2 (а.с.33).

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 3 ст. 156 ЖК України покладає на членів сім'ї власника будинку (квартири) обов'язок дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачає обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, витрати з утримання квартири у вигляді оплати на утримання будинку та прибудинкової території й плати за комунальні послуги, є солідарним обов'язком її власника.

Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Відповідачем ОСОБА_3 не заперечується той факт, що ОСОБА_2, постійно здійснюється оплата за комунальні послуги.

Отже, встановивши, що всі витрати з утримання квартири АДРЕСА_1 здійснено ОСОБА_2, тоді як співвласник вказаної квартири ОСОБА_3 не приймає участі у здійсненні жодних витрат з утримання майна, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на стягнення ? частини понесених витрат на утримання квартири за вказаний період.

При цьому, не проживання ОСОБА_3 у квартирі, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, та не свідчить про відсутність обов'язку останнього, як власника квартири, утримувати своє житло, що підтверджується положеннями ч.2 ст. 317 ЦК України, згідно яких на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Також не може бути підставою для відмови в задоволенні позову відсутність між сторонами угоди щодо утримання майна, оскільки в силу вимог ст. 162 ЖК України власник зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 витрат на утримання будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 за період з липня 2016 року по червень 2017 року, ОСОБА_2 просила стягнути 5 900 грн., що становить 1/2 здійснених нею витрат.

Однак, як вбачається з наданих позивачем квитанцій зі сплати комунальних послуг за липень 2017 року остання понесла витрати у розмірі 1 400 грн., з яких: 1 000 грн. - оплата на рахунок ПАТ ДТЕК «Дніпроенерго» та 400 грн. оплата на рахунок КПЖРЕП Самарського району, які не є предметом позову у даній справі.

Враховуючи те, що апеляційний суд не може вийти за межі позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1 410, 24 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 10 січня 2018 року- скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та комунальних послуг квартири АДРЕСА_1 за період з липня 2016 року по червень 2017 року 5 200 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 410, 24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Е.Л. Демченко

М.О. Макаров