АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 756/15368/17

провадження №22-ц/796/7149/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Вербової І.М.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Київська міська рада

треті особи Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року у складі судді Диби О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 Київської міської ради, треті особи Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, у якому просила суд визначити додатковий строк для подання до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5

У мотивування вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5, внаслідок чого залишилися спадкоємці першої черги: мати позивача ОСОБА_6, позивач та дві її сестри.

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що ані позивач, ані сестри не мали наміру вступати у права на спадкування, оскільки вважали, що це право належить виключно їхній матері.

Однак, після смерті матері виявилося, що шлюб між батьками розірвано ще 11 грудня 1984 року та вона не є спадкоємцем першої черги, у зв'язку з чим позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено з підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказує на те, що відсутність інформації про розлучення батьків є поважною причиною пропуску визначеного законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

В обґрунтування вимог зазначала, що законодавством не встановлено вичерпного переліку поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому поважність причин визначається судом у кожному окремому випадку.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 21 серпня 2018 року подала до Апеляційного суду м. Києва клопотання про відкладення розгляду справи, в якому зазначає, що обізнана про дату, час та місце розгляду справи, проте позбавлена можливості бути присутньою у призначеному судовому засіданні. Колегія суддів відхиляє дане клопотання з підстав не зазначення причин, з яких позивач не може приймати участь у судовому засіданні 21 серпня 2018 року.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з норм статті 372 ЦПК України, колегією суддів вирішено проводити розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, проте позивачем, усупереч вимогам законодавства, не надано суду належних та допустимих доказів того, що строк подачі заяви про прийняття спадщини був нею пропущений з поважних причин, оскільки позивач мала реальну можливість, не залежно від перебування її батьків у зареєстрованому шлюбі, звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, виданим повторно 29 червня 2017 року (а.с. 8).

Зі змісту свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 11 грудня 1984 року вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розлучені з 11 грудня 1984 року.

20 грудня 1996 року було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_8, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали в рівних частинах власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується інформацією зі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 25 січня 2012 року (а.с. 7).

У свідоцтві про смерть НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_2 датою смерті ОСОБА_8 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхірьової О.А. від 14 листопада 2017 року заявником ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття спадщини та не надані до нотаріальної контори усі необхідні документи, тому їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 14-15).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За приписами статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву по прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

При розгляді цих справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на неможливість вчасно звернутися до нотаріуса та подати відповідні документи для прийняття спадщини у зв'язку з тим, що не знала про розлучення своїх батьків та вважала спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_5 свою матір.

Окрім того, позивач подала до суду для долучення до матеріалів справи довідку Державного закладу «Спеціалізованого (спеціального) санаторію «Сосняк» Міністерства охорони здоров'я України № 157 від 04 серпня 2012 року, згідно якої ОСОБА_1 перебувала в санаторії з 20 січня 2012 року по 04 серпня 2012 року.

Проте, позивачка знала про смерть батька, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1, що нею не заперечується.

У вищезазначеній довідці вказаний період перебування позивача на лікуванні майже сім місяців, з яких шість місяців з дня смерті спадкодавця це строк, передбачений для прийняття спадщини відповідно до вимог закону, а отже цією довідкою охоплюється період пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини лише у 10 днів, у той час коли ОСОБА_1 пропущено строк у понад 5 років, оскільки з позовом вона звернулася 15 листопада 2017 року.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на чинення цих дій.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року № 6-1215цс16, в постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 759/5795/16-ц та від 25 липня 2018 року у справі № 325/548/17-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні обставини.

Окрім того, згідно договору купівлі-продажу, укладеного 20 грудня 1996 року, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 тобто стали субєктами спільної часткової власності.

Оскільки договором купівлі-продажу не визначено розміру часток кожного з них у праві власності, тому відповідно до статті 357 ЦК України частки вважаються рівними, тобто кожен став власником 1/3 вищезазначеної квартири.

Таким чином, позивач з 20 грудня 1996 року була обізнана про те, що вона та кожен з її батьків є власниками 1/3 частини квартири, а отже після смерті батька ОСОБА_1, її мати та сестри, як спадкоємці першої черги, мали право на спадкування за законом 1/3 частини квартири, що належала на праві спільної часткової власності спадкодавцю.

Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, колегія суддів уважає, що місцевий суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку в силу вимог статей 12, 77-81, 83, 89 ЦПК України, керуючись положеннями статей 1268-1270, 1272, 1273 ЦК України та встановивши, що причини, на які ОСОБА_1 посилалася як на підставу для визначення їй додаткового строку на прийняття спадщини, а саме, відсутність інформації про розлучення її батьків, не можуть бути визнані поважними, оскільки не повязані із обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведенні в апеляційній скарзі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, а тому колегія суддів уважає, що місцевим судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

І.М. Вербова