АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 757/3264/17-ц Головуючий в І інстанції: Цокол Л.І.
апеляційне провадження № 22-ц/796/6761/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що вона з 15 жовтня 2004 року по 25 березня 2015 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказувала, що в 2012 році вона з відповідачем придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 25 грудня 2012 року вона з відповідачем на підставі договору дарування подарували вказану квартиру донькам у рівних частинах.

Після розірвання шлюбу, відповідач без її згоди забрав дітей і перевіз їх за місцем проживання матері позивачки: АДРЕСА_1

З моменту придбання спірної квартири до дня подачі позову до суду відповідач жодного дня не проживав в спірному помешканні, не сплачував у повному обсязі плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги та не ніс інших витрат по утриманню спірної квартири. На підставі ст. 405 ЦК України, просила задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивачка та її представник позивачки проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_3 з 15 жовтня 2004 року по 25 березня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2

Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що в 2012 році сторони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку 25 грудня 2012 року на підставі договору дарування подарували своїм малолітнім донькам у рівних частинах, які є власниками квартири на даний час (а.с.18-19).

Визнаючи відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач з середини 2015 р. в помешканні не проживає без поважних причин.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

З матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_2 в спірній квартирі дійсно не проживає, що підтверджується актами обстеження квартири АДРЕСА_1 (а.с.8,12-14).

Також судом було встановлено, що після розірвання шлюбу між колишнім подружжям склалися неприязні стосунки, пов'язані в тому числі з наявним між ними спором щодо місця проживання дітей.

З матеріалів справи слідує, що 09 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 звертався із заявою до генерального директора ТОВ «Рада-7» та до начальника Відділу у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Шеченківського РУГУ МВІС України в м. Києва, в яких просив не знімати його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 через конфлікти та суперечки, які постійної виникають між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судом встановлено, що Авер'янова Є.С. в грудні 2015 р. в інтересах дітей зверталася в суд з аналогічним позовом до відповідача. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року в цивільній справі №757/3264/17-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, було залишено без задоволення позов ОСОБА_3, яка діяла в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - спірною квартирою, з тих підстав, що сторони перебувають у неприязних стосунках, що свідчить про неможливість відповідача перебувати у спірній квартирі з об'єктивних причин, окрім того суду не надано доказів того, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на вимоги ч.2 ст. 405 України, вказуючи при цьому на те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад одного року, не сплачує комунальні послуги за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири.

За правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Неможливість проживання відповідача у спірній квартирі у зв'язку з неприязними стосунками між сторонами та відсутність доказів не проживання відповідача в зазначеній квартирі понад один рік, було встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року в цивільній справі №757/3264/17-ц.

Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах даної справи відсутні належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що в період після постановлення вказаного судового рішення характер стосунків між сторонами став кращим, й відповідач не проживає в спірному помешканні без поважних причин, втратив інтерес до квартири.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_3 звернулася із даним позовом в суд 19 січня 2017 року, тобто на наступний день після постановлення ухвали судом апеляційної інстанції про залишення без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року, тобто до сплину річного терміну непроживання відповідача в квартирі після ухвалення районним судом рішення з аналогічних вимог.

Задовольняючи позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обставинам непроживання відповідача в квартирі за період з 2015 р. до часу ухвалення судового рішення від 13 жовтня 2016 року дана оцінка у рішенні суду, та прийшов до помилкового висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_3, визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2018 року - скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 10 вересня 2018 р.

Головуючий:

Судді: