Справа № 152/1248/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 жовтня 2018 року місто Шаргород Вінницької області

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - Строгого І.Л.,

секретар судового засідання - Палій М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 152/1248/18,

сторони та інші учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 14 701,41 грн за кредитним договором від 5 жовтня 2012 року (далі - кредитний договір).

У обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 4500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконала, оскільки своєчасно не надавала позивачу кошти для погашення кредиту, у зв'язку із чим станом на 22 липня 2018 року відповідач має заборгованість в сумі 14 701,41 грн.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте у клопотанні (а.с. 39), представник позивача Чепіга Д.О. просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач у судовому засіданні визнала позовні вимоги та пояснила, зокрема, що вона дійсно отримала кредит у позивача. Погасити заборгованість, яка виникла у зв'язку з несплатою нею коштів в сумі 14 701,41 грн одним платежем вона не в змозі, оскільки живе лише за рахунок пенсії, розмір якої становить 1435 грн на місяць. З метою погашення заборгованості перед позивачем, відповідач у квітні 2017 року отримала кредит у ПАТ «ПУМБ» та на початку травня 2018 року вона перерахувала позивачу 4000 грн, після чого її заборгованість складала лише біля 300 грн. Однак дочка відповідача, без її відома час від часу знімала з кредитної картки кошти, у зв'язку із чим і виникла заборгованість, яку просить стягнути позивач.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до укладеного між сторонами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви відповідача від 5 жовтня 2012 року, «Умов і правил надання банківських послуг», а також «Тарифів Банку», з якими погодилася відповідач, остання отримала кредит у розмірі 4500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 8, 9-24).

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Так, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, тобто 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

У разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн, клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується у день нарахування процентів про кредиту (п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг).

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг, боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, при незгоді із зміною Правил та/або Тарифів, позичальник зобов'язується звернутися в банк для розірвання договору та погасити виниклу заборгованість.

На підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, банк має право на зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленому сторонами розмірі. У свою чергу, відповідач зобов'язання за договором не виконала, оскільки своєчасно не надавала позивачу кошти для погашення кредиту, у зв'язку із чим станом на 22 липня 2018 року відповідач має заборгованість у розмірі 14 701,41 грн, яка складається із: 1165,58 грн - заборгованість за кредитом; 4666,88 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 7692,69 грн - заборгованість за пенею; 500 грн - штраф (фіксована частина) та 676,26 грн - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с. 5-7).

Отже, між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору кредиту, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, судом установлено факт не виконання відповідачем узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми кредиту та сплати відсотків, а тому порушене право підлягає судовому захисту.

Разом із тим, визначаючись щодо розміру коштів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача як заборгованість за кредитним договором від 5 жовтня 2012 року, суд виходить із такого.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Проте, як зазначалось вище, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язалася сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, тобто 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Поряд із цим, у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн, відповідач також зобов'язалася сплатити банку пеню, відповідно до встановлених тарифів.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 3 ЦК України передбачено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Статтею 6 ЦК України встановлений принцип пріоритету договору, згідно з яким сторони договору мають право відступити від актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд за умови, якщо таке відступлення прямо не заборонено актами цивільного законодавства або ж така заборона не випливає зі змісту їхніх положень чи із суті відносин між сторонами.

Судом установлено, що позивач допустив подвійне покладення на відповідача юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, застосувавши штраф та пеню, що прямо заборонено Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії, а тому принцип пріоритету договору в цій частині не може бути застосований.

Суд зауважує, що сталоюта незмінюваною є судова практика, у якій застосовується правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, згідно з якою відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вона (правова позиція) застосовується і Верховним Судом у цивільних справах, стороною у яких є АТ КБ «Приватбанк», зокрема: справа № 631/1348/16-ц, провадження №61-25328св18 постанова від 25 липня 2018 року; справа № 320/1169/16-ц, провадження №61-9855св18, постанова від 20 червня 2018 року.

Проте, не зважаючи на пряму заборону Конституції України щодо подвійного покладення на особу юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та стабільну судову практику, АТ КБ «Приватбанк» продовжує стягувати зі своїх клієнтів (позичальників) штраф та пеню за порушення строків виконання зобов'язань.

Так і у цій справі, позивач просить стягнути з відповідача 7692,69 грн заборгованості за пенею, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 676,26 грн штрафу (процентна складова).

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.

У Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Суд вважає, що позивач, ігноруючи норми Основного Закону держави, вимагаючи стягнення з відповідача штрафу та пені за одне й те саме правопорушення діє не справедливо, не добросовісно та не розумно.

Отже, у такому випадку, суду не залишається нічого іншого, окрім як з дотриманням основних засад (принципів) цивільного судочинства , таких як: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність, самостійно вирішити штраф чи пеню слід стягнути з відповідача за порушення нею строків виконання узятих на себе зобов'язань.

Вирішуючи зазначене питання, суд ураховує, що:

- відповідач є пенсіонером, а розмір її пенсії становить лише 1435 грн на місяць, що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою з УПФУ від 9 жовтня 2018 року №1757/7;

- розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту не є значним - 1165,58 грн;

- розмір нарахованих відсотків значно перевищує суму боргу за тілом кредиту та становить - 4666,88 грн;

- розмір нарахованої пені значно перевищує заборгованість за тілом кредиту та відсотками і становить - 7692,69 грн;

- розмір нарахованих штрафів становить 1176,26 грн, тобто майже дорівнює заборгованості за тілом кредиту.

З огляду на усе вище викладене, на переконання суду, саме стягнення штрафу з відповідача відповідатиме принципам справедливості, добросовісності і розумностіта забезпечить інтереси позивача з одного боку і стимулюватиме відповідача до виконання узятих на себе зобов'язань за кредитним договором з іншого.

Таким чином, окрім заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1176,26 грн штрафів, нарахованих за порушення строків платежів за договором, а всього стягненню підлягає борг у сумі 7008,72 грн, яка складається з: 1165,58 (тіло кредиту) + 4666,88 (відсотки) + 1176,26 (штраф) = 7008,72.

Отже, позовні вимоги слід задовольнити лише частково, відмовивши позивачу у стягненні нарахованої відповідачу пені.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1762 грн, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору (а.с. 1).

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором від 5 жовтня 2012 року у розмірі 7008 (сім тисяч вісім) гривень 72 копійки.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄРПОУ 14360570) 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні судового збору.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Судове рішення складено та підписано 16 жовтня 2018 року.

Суддя І.Л. Строгий