Провадження № 2/369/528/18
РІШЕННЯ

Іменем України

31.07.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач є батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає і знаходиться на її утриманні, вона займається її вихованням. Батько дитини не займається вихованням дитини, не цікавиться його долею, не забезпечує матеріально. Фактично самоусунувся від виховання дитини після припинення шлюбних відносин. Відповідач ухиляється від виконання обов'язків як батько щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших цінностей, створення умов для отримання нею освіти. Також зазначила, що батько завдав їй моральної шкоди, позбавивши дитини її житла. В цій квартирі залишились всі її речі, відповідач позбавив дитини відразу всього. Майно залишається в користуванні відповідача та його нової сімї. В даний час відповідач є батьком дитини лиш юридично, а для дитини є чужою людиною. Вважає, що відповідач чинить проти дитини психологічне, економічне насилля, має системний характер, що є неприпустимим та має бути зупинено. Існує заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 24 082,57 грн., а донька все чекає на аліменти, які заборгував відповідач. Дитина має багато мрій, а для їх реалізації необхідні кошти, тобто сплата батьком заборгованості по аліментам. Зважаючи на поведінку відповідача сама ОСОБА_4 написала заява, в якій просила позбавити батьківських прав відповідача.

Просила суд позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 20 листопада 2017 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та призначено судове засідання на 24 січня 2018 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 24 січня 2018 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання на 14 лютого 2018 року.

Підготовче судове засідання 14 лютого 2018 року було відкладено за клопотанням позивача ОСОБА_1

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 18 квітня 2018 року.

У судовому засіданні 18 квітня 2018 року було оголошено перерву для виклику свідків; 10 травня 2018 року оголошено перерву для виклику свідків; 04 червня 2018 року оголошено перерву у зв'язку з неявкою представника позивача.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав та обґрунтування, вказаних у позовній заяві, клопотанні, заперечення щодо непогодження з висновком органу опіки та піклування (а.с. 73-76, 89-93), письмових поясненнях (а.с. 177-180). Суду пояснила, що після припинення шлюбних відносин між нею та ОСОБА_3 склались напружені відносини. Вона вимушена була тікати з квартири, оскільки відповідач фактично вижив її, а вона мала побоювання за дитину. Останні роки три відповідач зовсім перестав піклуватись про свою молодшу доньку. Аліменти, що стягуються з відповідачем, є недостатніми для забезпечення нормального і всебічного розвитку дитини. Відповідач не несе додаткових витрат на її утримання. ОСОБА_5 повністю знаходиться на її утриманні. До відповідача хоч і не зверталась для відшкодування додаткових витрат, але він як батько має обов'язком сам їх нести. В даний час вона вимушена звернутись до суду для покриття понесених витрат. Останнім часом він взагалі перестав спілкуватись з донькою, при зустрічі на вулиці може і не привітатись з нею. На свята вітає дитину, але ОСОБА_5 не бажає з ним спілкуватись та приймати від нього подарунки. Просила врахувати, що саме ОСОБА_5 написала заяву про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, а останній проживає разом з маленьким хлопчиком, про якого піклується, забувши про власну доньку. Як наслідок економічного, психологічного насилля має бути позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Просили задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував. Подав суду письму заяву (а.с. 56-59), відзив на позовну заяву (а.с. 96-101). Вказав, що дійсно між ним та ОСОБА_1 склались неприязні стосунки, тривають судові спори за ініціативи позивачки. Він намагається бачитись з дитиною окремо, щоб позивачка не знала. Дитину до школи приводять і забирають, тому він кожної неділі приходить до школи між уроками та бачиться з дитиною на перервах. Через неприязні відносини, вважає, що позивачка навмисно налаштовує дитину проти нього, та як наслідок дитина його боїться. Аліменти сплачує відповідно до судового рішення, заборгованості не має. Оскільки позивачка створювала перешкоди для сплати ним аліментів, тому він їх сплачує на рахунок виконавчої служби. Щодо покриття додаткових витрат жодного разу ОСОБА_1 до нього не зверталась. На свята постійно вітає та дарує доньці подарунки, зокрема телефон, ролики, велосипед, але позивачка їх ламала. При вирішенні спору просив врахувати, що він любить та піклується про свою доньку, але через напружені відносини між ним та позивачем не має змоги в повній мірі виявляти турботу. Щодо житла пояснив, що ОСОБА_5 ніхто не перешкоджав та не перешкоджає, не буде перешкоджати проживати, користуватись цієї квартирою. Жодного насилля по відношенню до дитини не застосував, бо щиро любить свою доньку і бажає, щоб між ними знову склались довірливі відносини. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представник служби в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При розгляді справи судом встановлено, що 26 листопада 1993 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Від спільного проживання сторони мають дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає.

За ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З пояснень сторін встановлено, що шлюбні відносини були припинені, шлюб розірваний, неповнолітня дитина залишилась проживати разом з ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні. з вимогами про стягнення додаткових витрат позивачка не зверталась. На даний час між сторонами склались неприязні та напружені відносини, в тому числі й щодо участі батька у вихованні дитини. Дані обставини визнавались сторонами при розгляді справи, тому не потребують додаткового доказування.

За зверненням ОСОБА_1 було внесено відомості до ЄРДР за №0003112 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Постановою слідчого Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київської області від 02 червня 2016 року кримінальне провадження.

Разом з тим, наявність конфліктів між батьками впливає на дитину. З характеристики ОСОБА_4 (а.с. 62) вбачається, що батьки дитини з'ясовують свої стосунки за рахунок дитини, мама забороняє спілкування з батьком, а тато намагається знайти спільну мову, що негативно впливає на психо-емоційний стан ОСОБА_4, відповідними шкільними службами неодноразово наголошувалось батькам вирішити питання на користь дитини, але ситуація залишається конфліктною.

Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

У відповідності положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 подано суду характеристики на дитину з школи, з відвідуваних дитиною гуртків. Дані докази суд оцінює критично, оскільки вони містять лише характеристику дитини, її здібностей, участь матері в житті дитини. Але вони не містять інформації про негативний вплив батька на дитину, її психологічний стан, негативне відношення до дитини, іншу інформацію, яка б вказувала б на нехтування батьком своїх обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини доходів.

Виконавчий лист перебуває на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області.

З листа ПП «Союз «Вікторія» №1/02 від 07 лютого 2018 року вбачається, що директор підприємства просить надати нові реквізити на сплату аліментів, оскільки старі реквізити, по яких сплачувались аліменти, заблоковані ОСОБА_1

Критично суд оцінює подані довідки-заборгованості по сплаті аліментів, поданих ОСОБА_1 щодо наявної заборгованості (а.с. 18-20) станом на 01 лютого 2017 року. Оскільки матеріали справи містять інші довідки про відсутність будь-якої заборгованості станом на 22 січня 2018 року (а.с.60-61). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування спору щодо заборгованості після надання державним виконавцем довідки про відсутність такої заборгованості.

За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При вирішенні спору до уваги бере та враховує вік дитини та можливість нею самостійного формулювання своєї власної думки щодо позбавлення батьківських прав її батька, можливі ризики негативних наслідків на моральний стан дитини, та те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час тривають неприязні стосунки, тому суд оцінює критично пояснення дитини ОСОБА_4 та не бере їх до уваги при вирішенні спору. Також суд критично оцінює заяву написану ОСОБА_4, оскільки дана заява майже ідентично повторює слова ОСОБА_1 щодо відповідача по справі, щодо обставин справи, які позивачка надавала в судовому засіданні, вказані нею в позові, не містить жодних конкретних обставин, інших формулювань, притаманних дитині відповідного віку. Враховуючи, що неповнолітня дитини проживає разом з матір'ю та бабусею, з якими у відповідача склались вкрай негативні відносини, тому дана заява є наслідком неприязних відносин батьків, а не формулюванням дитиною власної думки. Також дитина була опитана за присутності і матері, і батька, що виключає можливість нею формулювання власного бачення.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

При вирішенні спору суд бере до уваги висновок Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 11 січня 2018 року (а.с.50-54) щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Так, у висновку вказано, що орган опіки та піклування при прийнятті рішення перш за все керувався отриманими у документальній формі фактичні дані, що підтверджують винну поведінку батьків, свідоме нехтування ними своїми обов'язками.

Не підтверджують позовних вимог і допитані в судовому засіданні свідки, які висловили суду своє суб'єктивне ставлення до подій, які відбуваються в родині, але не повідомили суду об'єктивних даних, обставин, які мають істотне значення для справи, негативний вплив батька на дитину.

З огляду на викладене суд вважає, що хоча відповідач як батько і не бере активної участь у фізичному і духовному розвитку дитини, її навчанні, вихованні тощо, однак позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його подальше небажання виконувати батьківські обов'язки.

Оскільки доказів ухилення ОСОБА_3 від виконання обов'язків батька, не піклування про духовний розвиток дитини, не забезпечення її матеріально тривалий час, суду не подано, суд вважає, що підстави позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки відсутні. При цьому суд не враховує особисті амбіції батьків відносно дитини, їх образи, будь-які конфлікти між самими батьками, а в першу чергу керується інтересами дитини, якій для повноцінного, всебічного розвитку, психологічної, емоційної стабільності дитині потрібна як мати, так і батько.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до вимог ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області безпосередньо або через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення виготовлений 10 серпня 2018 року.

Суддя