Справа 556/797/18
Номер провадження 2/556/324/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2018 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 67292 грн. 33 коп. на підставі кредитного договору №б/н від 24.10.2007 року, та судових витрат в розмірі 1762 грн.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 24 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 250,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

У порушення закону та умов договору ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором належним чином не виконала. Внаслідок порушення відповідачкою своїх зобов'язань станом на 30.04.2018 р. утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 67292 грн. 33 коп., з яких: заборгованість по кредиту 6742,63 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 50683,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією 6185,66 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг, фіксована складова штрафу - 500, 00 грн., процентна складова штрафу - 3180,59 грн., тому і заявлено ПАТ КБ «ПриватБанк» позов до суду.

У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася про причини неявки суду не повідомляла. 17.08.2018 року від відповідачки до суду надійшла заява про застосування позовної давності, в обгрунтування якої вказала, що позивачем не наведено жодних посилань на той факт, що відповідачка дійсно отримувала гроші готівкою, або іншим чином використовувала кошти банку та не надано доказів з приводу цього. Також, позивачем не підтверджений жодний факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 250 грн..

Наведене в позовній заяві твердження про підтвердження відповідачкою своєї згоди на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» і складає між сторонами Договір, є безпідставним.

Відповідачка вказує, що не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», представники позивача її з ними навіть не ознайомили. А отже, вони не є складовою частиною договору.

Разом з тим, відповідачка зазначила, що за вказаним у позові посиланням в мережі Інтернет на сайті https://privatbank.ua/, містяться викладені «Умови та правила надання банківських послуг», які щомісячно або щорічно змінюються і витяг з зазначених Тарифів обслуговування кредитних карт « Універсальна» наданий позивачем суду в редакції без зазначенням дати, станом на яку вони чинні, що не є належним і допустимим доказом. Будь-яке розпорядження або наказ позивача щодо впровадження спрощеної форми укладення договорів не є законодавчим чи іншим підзаконним нормативно-правовим актом, а тому не надає підстави сторонам, у т.ч. і ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", як одній із сторін при укладенні кредитних договорів, недодержуватись встановленої законом обов'язкової форми для даного виду правочинів.

Також вважає, не належним та не допустимим доказом сам розрахунок заборгованості доданий до позову. З огляду на розрахунок заборгованості вбачається, що він починається з 08.10.2007 року, а дата заяви запропонованої позивачем відповідачці від 24.10.2007 року. Тобто, у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем, ще до того, як було підписано запропоновану заяву, що являється нонсенсом.

Крім цього, зауважує, що розрахунок заборгованості оформлений не належним чином, в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року. Відповідно до ч.З ст.5 Декрету КМУ « Про стандартизацію та сертифікацію» від 10.05.1993 року обовязкові вимоги державних стандартів підлягають безумовному виконанню органами державної виконавчої влади, всіма підприємствами, їх обєднаннями, установами, організаціями та громадянами - субєктами підприємницької діяльності, на діяльність яких поширюється дія стандартів.

Крім цього, в позові зазначено, що відповідно до п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. При цьому автоматично пролонговується не термін дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії «Умов щодо надання банківських послуг», які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкри ття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Якою була дія кредитної картки мені не відомо. Але якщо виходити зі змісту заяви, то вочевидь термін її дії складав три роки.

Заява позичальника про припинення дії договору в додатках до позовної заяви відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо умов про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними.

Також відповідачка заявила про застосування загального і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, як однієї з обставин для відмови в задоволенні позову.

Суд, дослідивши надані докази, вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 250,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства ОСОБА_2 "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне Акціонерне Товариство ОСОБА_2 "ПриватБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Як зазначає позивач у звязку з невиконанням відповідачкою умов кредитного договору щодо строків погашення кредиту, відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 30.04.2018 р. заборгованість відповідачки по кредиту становить 67292, 33 грн.

Кінцевим терміном повернення кредиту є дата останнього платежу за кредитом. Згідно отриманого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач дізнався про порушення умов договору відповідачкою в 2007 році, що у свою чергу означає, що при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим, починається дія трьох річного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув в 2010 році, проте позивач звернувся до суду 11.05.2018 року. Таким чином пропустивши загальний строк позовної давності у три роки звернення з позовом до суду.

Таким чином керуючись ч.3 ст. 267 ЦК України «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення», на підставі викладеного, враховуючи обмеження визначені ст. 268 ЦК України, відповідачка заявляє про застосування позовної давності відносно позовної заяви ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.10.2007 р.

Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.»

Також суд вважає, не належним та не допустимим доказом сам розрахунок заборгованості доданий до позову. З огляду на розрахунок заборгованості вбачається, що він починається з 08.10.2007 року, а договір був укладений 24.10.2007 року. Тобто з даного розрахунку вбачається, що заборгованість відповідачки виникла ще до укладення договору.

Також позивач зазначає в позові, що станом на 30.04.2018 року відповідачка має заборгованість 67292,33 грн. та посилається на доданий до позову розрахунок заборгованості та зазначає, що його відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги. Але, з огляду на розрахунок заборгованості, не можливо точно встановити, коли ж на думку позивача виникла заборгованість, при цьому очевидно, що на його думку вона виникла в 2007 році. Тобто саме тоді у позивача і виникло право на звернення до суду. Тоді ж позивач почав і нарахування штрафних санкцій.

Крім цього, варто зауважити, що розрахунок заборгованості оформлений не належним чином, в ньому не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, підпису цієї особи та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17.04.2003 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом тривалого періоду не надавав ОСОБА_1 відомостей про стан кредиту, в паперовій формі шляхом доставки за місцем проживання чим порушив умови договору.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що після

закінчення строку дії кредитної картки, яка була видана відповідачці 24 жовтня 2007

року, остання отримувала іншу кредитну картку із новим строком дії.

Так, згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилами перебіг позовної давності починається з дня, коли

особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами) які свідчать про порушення прав особи.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Банк не надав суду доказів про інший строк позовної давності, а також не клопотав про поновлення цих строків.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїх роз'ясненнях, що дані у п. 31 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначив про застосування позовної давності у справі за позовом про повернення споживчого кредиту незалежно від заяви сторони у спорі, оскільки положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняють кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Враховуючи обставини викладені вище, суд вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено в звязку зі сплином строку позовної давності, оскільки про її застосування заявила відповідачка, а підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256,257,267 ЦК України, ст. ст. 259,263-265, 279 ЦПК України,, Пленум Вищого спеціалізованого суду України п. 31 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5) розділ XIII Перехідних положень, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Л.В.Закревський