Справа № 127/57/17-ц
Провадження № 2/127/1632/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Помазанові М.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12.12.2013 року між сторонами по справі було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США, що на дату укладення договору було еквівалентно 160 000 грн., а відповідач зобовязувався повернути кошти у порядку та строк, передбачений договором.

На підтвердження укладення вказаного договору та його умов відповідачем було представлено позивачу розписку про одержання ним грошових коштів в розмірі 20 000 доларів США, а також встановлено кінцевий термін їх повернення до 01.03.2014 року.

Згідно домовленості між сторонами погашення заборгованості відповідачем мало відбуватись у два етапи: 80 000 грн. відповідач зобовязувався повернути до 31.12.2013 року; залишок 80 000 грн. у термін до 01.03.2014 року, про що зазначено у розписці.

Проте, відповідач в порушення вимог чинного законодавства та прийнятих по договору зобовязань у строки обумовлені договором заборгованість за договором не повернув.

У звязку з чим на момент звернення до суду з вказаним позовом у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої складає 20 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ (26,29 грн) станом на день звернення до суду з даним позовом становить 525 800,00 грн.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.2-3), своїм правом на подання відповіді на відзив не скористались.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд в задоволенні останніх відмовити з мотивів, викладених у відзиві на позов (а.с.68-70).

Так, зі змісту відзиву на позов вбачається, що згідно розписки від 12.12.2013 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 160 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США, а не грошові кошти в іноземній валюті, як на тому акцентувала сторона позивача.

Окрім того, на розписці від 12.12.2013 року міститься відбиток печатки невідомого походження, яка поставлена з невідомою метою на документі, а тому останній є недопустимим доказом у справі.

Також, сторона відповідача просила до виниклих правовідносин застосувати строки позовної давності, оскільки перший платіж у розмірі 80 000 грн. підлягав поверненню до 31.12.2013 року, а тому саме вказану дату слід вважати початком перебігу строку позовної давності. А, зважаючи, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав лише 03.01.2017 року, загальний трирічний строк позовної давності пропущений, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 12.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів на суму 160 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США. Відповідач зобовязався погашати заборгованість у два етапи: 80 000 грн. у термін до 31.12.2013 року; 80 000 грн. у термін до 01.03.2014 року. На виконання даного договору відповідачем була власноручно складена, підписана і надана позивачу розписка від 12.12.2013 року, в якій відповідач визнає факт позики (а.с.57).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.11.2017 року у даній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу на рахунок визначення чи виконано відповідачем або іншою особою рукописний текст у розписці від 12.12.2013 року та виправлення тексту розписки, та чи виконані виправлення тексту розписки від 12.12.2013 року навмисно зміненим почерком з наслідуванням почерку відповідача (а.с.141).

Згідно висновку судового експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 17.05.2018 року №1707/1708/18-21 рукописні записи і підпис у розписці від 12.12.2013 року, за якою ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 160 000 грн., що еквівалентно 20 000 дол. США виконані рукописним способом, кульковою ручкою, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Рукописні записи у розписці виконані саме ОСОБА_4 Щодо чи виконані дописування та виправлення відповідачем чи іншою особою навмисно зміненим почерком з наслідування почерку відповідача через вкрай малий обєм графічного матеріалу виправлень та вкрай малу інформативність у графічному матеріалі виправлень не вбачається за можливе (а.с.195-197).

Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договору позики між сторонами та передачу суми позики у відповідному розмірі.

Разом з тим, дослідивши зміст розписки від 12.12.2013 року та зважаючи на положення ст.192 ЦК України, в якій закріплено, що законним платіжним зсобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач отримав у борг саме 160 000 грн., а не грошові кошти в іноземній валюті, як про те стверджувала сторона позивача.

Що ж стосується думок та тверджень сторони відповідача, що на розписці від 12.12.2013 року міститься відбиток печатки ПП «ВАЗІТ» невідомого походження, яка поставлена з невідомою метою на документі, а тому є недопустимим доказом у справі, то останні не спростовують висновок суду про укладення договору позики між сторонами та передачу відповідних грошових коштів позивачем відповідачу на виконання вищезазначеного договору, зважаючи на висновок експерта у даній справі, а також інформацію про юридичну особу ПП «ВАЗІТ», відповідно до якої відповідач ОСОБА_4 являється засновником та керівником вказаного підприємства (а.с.58).

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст.257, 261 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлена в три роки. Перебіг строку позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (ч.1 ст.260 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи звязку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Як вбачається зі змісту розписки від 12.12.2013 року сторони узгодили порядок повернення позики, а саме: перший платіж у розмірі 80 000 грн. підлягав поверненню до 31.12.2013 року, а тому 31.12.2013 року слід вважати останнім днем строку виконання відповідачем зобовязання.

Тоді, як позивач звернувся до суду з даним позовом 28.12.2016 року, шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням через установу звязку, тобто в межах трирічного строку позовної давності, що достеменно підтверджується поштовим конвертом, який містить штемпель УДППЗ «Укрпошта», датований 28.12.2016 року (а.с.8).

А відтак, позивачем строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав не пропущено.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 5 258,00 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.12.2016 року (а.с.1), в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 600 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525-526, 530, 599, 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2, місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повне рішення суду складено 20.09.2018 року.

Суддя: