Публічне акціонерне товариство «Київенерго» - відповідач
Вимоги позивача: захист прав споживача, зобов'язання скасувати нарахування та відшкодування майнової і моральної шкоди
Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи і в судовому засіданні остаточно визначившись із позовними вимогами, позивач просив: зобов'язати відповідача скасувати нарахування за гаряче водопостачання за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в сумі: 330 грн. 02 коп. за адресою: АДРЕСА_1 посилаючись на те, що ці послуги відповідачем за вказаний період не надавались і позивачем не використовувались; стягнути з відповідача: 56 грн. 05 коп. - у відшкодування майнової шкоди, яка виражається у витратах понесених на листування з відповідачем і придбання ліків, 1000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка виражається у вимушеності відволікатись на листування із відповідачем, зміні ритму життя, хвилюванні і переживанні із-за нерозуміння з боку відповідача, відчутті дискомфорту, необхідності відволікатись на з'ясування законодавства, душевних і фізичних хвилюваннях, негативному впливі на очі, головному болі.
У судовому засіданні позивач свої остаточні позовні вимоги підтримав і просив про їх задоволення.
Відповідач свого представника в судове засідання не направив і доказів про поважність причин не направлення свого представника суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи відповідач неодноразово повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи, розпискою представника відповідача та зворотним поштовим повідомленням.
Суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин.
Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
З урахуванням положень ст. ст. 128-131, 223, 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідача.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.
Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом позивача та відповіддю на судовий запит відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві.
Як вказує позивач, відповідач неодноразово здійснював йому нарахування до оплати послуг гарячого водопостачання, яке йому - позивачу не надавалось і якими він - позивач не користувався та завчасно повідомляв відповідача про це, однак, ці повідомлення залишались відповідачем без будь-якого реагування. Лише після пред'явлення позивачем відповідного позову до суду, відповідач самостійно скасував здійснене ним нарахування оплати за гаряче водопостачання. Однак, після цього відповідач знову здійснив нарахування оплати за гаряче водопостачання за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в сумі: 330 грн. 02 коп., яке відповідачем не надавалось і самим позивачем за місцем його проживання не використовувалось.
Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про правомірність нарахування позивачу оплати за гаряче водопостачання за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в сумі: 330 грн. 02 коп., відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.
Тому, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача скасувати нарахування за гаряче водопостачання за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року в сумі: 330 грн. 02 коп. суд вважає обґрунтованими.
Також у підтвердження своїх витрат на листування із відповідачем із-за неправомірного нарахування оплати за гаряче водопостачання позивач надав суду копії квитанцій на суму: 17 грн. та на суму: 16 грн., а також позивач надав суду копію квитанції про понесення ним витрат на придбання ліків на суму: 23 грн. 05 коп., які як вказує позивач він вимушений був придбавати через негативний вплив на його здоров'я неправомірної поведінки відповідача.
Будь-яких конкретних правових доказів, які б спростовували позовні вимоги про стягнення з відповідача: 17 + 16 + 23,05 = 56 грн. 05 коп., відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України, 1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 3. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 4. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд вважає, що діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду. Що ж стосується розміру цього відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідача, обставин за яких відповідачем порушені права позивача, тривалості страждань та негативних наслідків, які настали для позивача, суд вважає, що 1000 грн., про стягнення яких просить позивач, є достатнім розміром для відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.
За таких обставин, позов задовольняється.
Підстав для застосування в даному випадку положень ст. 1193 ЦК України, судом в судовому засіданні не встановлено.
При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, а доказів про понесення ним інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, позивач суду не надав.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
На час постановлення заочного рішення суду, суду не було надано доказів про звільнення відповідача від сплати судового збору.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 263-265, 280-282 ЦПК України,
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: