22-ц/775/659/2018(м)
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року Єдиний унікальний номер 221/2553/16-ц

Апеляційний суд Донецької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі

апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2018 року, у складі судді Овчиннікової О.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області

про відшкодування моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Пролетарському районі міста Донецька, в якому просив стягнути 25000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті трудового каліцтва.

В мотивування позову зазначив, що з 1975 по 1996 рік перебував у трудових відносинах з Шахтоуправлінням імені «Газети Правда» «Донецьквугілля». 29 грудня 1976 року під час виконання трудових обов'язків отримав трудове каліцтво, про що було складено відповідний акт по формі Н-1 від 30 грудня 1976 року. За підсумками первинного обстеження МСЕК позивачу було встановлено 25% стійкої втрати працездатності безстроково.

В результаті вказаних обставин позивач отримує психологічні страждання, що негативно впливають на образ його життя, які полягають у постійному почутті душевного хвилювання, проблемах зі сном, дратливості, слабкості, пригніченому стані через неможливість повного відновлення здоров'я, відсутності можливості отримати підвищення на роботі через стан здоров'я тощо. Порушені нормальні життєві зв'язки позивача, останньому доводиться докладати додаткових зусиль для організації його життя через неможливість в повній мірі переносити фізичні навантаження.

Ухвалою від 02 травня 2018 року замінено неналежного відповідача по справі № 221/2553/16-ц відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Пролетарському районі на - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області () (далі - Фонд).

Рішенням Волноваського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 8000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, Фонд подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зокрема зазначив, що судом першої інстанції безпідставно застосовано Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції, що діяла станом на 27 травня 2003 року.

Дані спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким не передбачено відшкодування Фондом моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва. В свою чергу вказаний обов'язок покладається на роботодавця. Вказаний закон не передбачає зворотної дії у часі.

Суд не мав правових підстав для задоволення позову, оскільки на момент звернення позивача з позовом діяв Закон № 1105-ХІУ в редакції, чинній з 01 січня 2015 року, який покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачав можливості такого відшкодування Фондом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача який у передбаченому ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, а також телефонограмою через його представника (т.2 а.с. 7,10,11).

В судовому засіданні представник відповідача Мірошниченко К.О. зазначила, що законом не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, робітникові Фондом, оскільки цей обов'язок покладено на роботодавця, враховуючи час звернення позивача з даним позовом до суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача Мірошниченко К.О., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що первинним оглядом МСЕК 27.05.2003 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково в зв'язку з трудовим каліцтвом отриманим 29.12.1976 року.

З наданого акту № 122 від 30.12.1976 року форми Н-1 встановлено, що на шахті ім.Газети «Правда» в м. Донецьку проходчик ОСОБА_2, , 29.12.1976 року близько 23.00 години під час прибирання породи керував лебідкою БС-4П. При русі ковша, заклинив канат, в результаті чого стався ривок і розвертання лебідки, яка збила його з ніг та травмувала праву ногу. Причина нещасного випадку - неякісне кріплення лебідки.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до правовідносин, які виникли між сторонами у травні 2003 року, тобто, з часу встановлення позивачу втрати працездатності МСЕК, підлягає застосуванню Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в редакції, що діяла станом на 27.05.2003 року, на підставі якого позивач має право на отримання одноразової страхової виплати з відшкодування моральної шкоди.

З такими висновками апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2, останній перебував у трудових відносинах з Шахтою ім. газети «Правда» ВО «Донецьквугілля» з липня 1975 року по квітень 1996 року (т. 1 а.с.6,7).

З акту № 122 від 30 грудня 1976 року форми Н-1 вбачається, що проходчик ОСОБА_2 на шахті ім.Газети «Правда» в м. Донецьку, 29 грудня 1976 року близько 23.00 години під час прибирання породи керував лебідкою БС-4П. При русі ковша, заклинив канат, в результаті чого стався ривок і розвертання лебідки, яка збила його з ніг та травмувала праву ногу. Причина нещасного випадку - неякісне кріплення лебідки (т.1 а.с.8).

Первинним оглядом МСЕК 27 травня 2003 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково в зв'язку з трудовим каліцтвом отриманим 29 грудня 1976 року (т.1 а.с. 9).

З даним позовом ОСОБА_2 звернувся 14 травня 2016 року шляхом направлення позову та доданих документів поштою.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема прийнятим відповідно до цих Основ Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року у редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, передбачали, що:

відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1);

у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (пп. «е» п. 1 ч.1 ст. 21);

за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом провадиться страхова виплата за моральну шкоду (ч. 3 ст. 28);

моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (ч. 3 ст. 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року № 3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2006 та 2007 роки дію вказаних вище норм Закону від 23 вересня 1999 року, які передбачали виплату Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, що набрав чинності з 20 березня 2007 року, в Закон від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV внесені зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення Фондом потерпілому страхової виплати за моральну шкоду.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» було викладено у новій редакції Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, в тому числі було змінено назву вказаного Закону на Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV у новій редакції з назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону № 1105-XIV в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Принцип незворотності дії закону у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами.

Згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012).

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зазначені положення частини восьмої статті 36 Закону України № 1105-XIV в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII, а саме, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, не містять вказівку на зворотну дію закону в часі, а отже не суперечать змісту частини першої статті 58 Конституції України та статті 5 ЦК України.

Вказаними положеннями Закону право громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право вимагати відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та його органи з 01 січня 2015 року страхових виплат за моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я на виробництві, не проводить.

Таким чином, на час звернення з відповідними вимогами Закон Україн «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній з 01 січня 2015 року, покладав відповідальність за відшкодування моральної шкоди, незалежно від часу настання страхового випадку, на роботодавця і не передбачав можливості виплати Фондом відшкодування потерпілим від нещасних випадків на виробництві моральної шкоди, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогами до роботодавця, виходячи із положень статті 1167 ЦК України та статті 237-1 КЗпП України.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, чим порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що на вимогу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги, відповідачем було сплачено судовий збір у розмірі 2067 гривень (т.1 а.с. 235).

Відповідно до ч. п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Враховуючи вимоги закону, у зв'язку з прийняттям апеляційним судом постанови про відмову у задоволенні позову, звільнення позивача від сплати судового збору, сплачений Фондом судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2067 грн. підлягає компенсуванню за рахунок держави.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПУ України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 липня 2018 року скасувати повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, за рахунок держави судовий збір в розмірі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова

Повний текст постанови складений 10 вересня 2018 року.

Суддя Т.Б.Ткаченко