Справа № 177/649/17
Провадження № 2/177/103/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 серпня 2018 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з указаним позовом 05.04.2017, уточнивши який, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, чорного кольору, кузов KL1CD26FJB083627, у розмірі 99737,50 грн. Також просила суд стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позову вказувала, що в період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ними за спільні кошти придбано автомобіль CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, чорного кольору, кузов KL1CD26FJB083627, однак переоформлення автомобілю одразу не було здійснено. На їх імя видано доручення на право володіння, користування та розпорядження вказаним автомобілем.

У грудні 2012 подружжя вирішило переоформити автомобіль, при цьому від імені покупця, за дорученням власника, виступила ОСОБА_3, а в якості покупця - ОСОБА_2, на імя якого видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Сімейні стосунки між сторонами припинено, а їх шлюб розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.03.2017.

Лише після подання до суду позову про поділ спільного майна подружжя, позивач дізналася, що відповідач, без її згоди, відчужив вказаний автомобіль. У звязку з чим, з метою захисту порушеного права власності, просила суд стягнути з відповідача половину вартості автомобіля, що був їх спільною сумісною власністю.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 у ході судового засідання позов не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову вказував, що автомобіль є його особистою приватною власністю, оскільки у грудні 2012, за договором купівлі-продажу автомобіля між ним та ОСОБА_3, він фактично придбав у останньої її частку вказаного автомобіля.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надавши оцінку доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та норму закону, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 23.09.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб, під час реєстрації якого вона змінила прізвище з «Стелюта» на «Панько» (а.с.9).

Від вказаного шлюбу подружжя має дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Сімейні стосунки між подружжям не склалися, у звязку з чим 14.03.2014 їх шлюб розірвано на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що визнано сторонами, а тому не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Як вказувала представник позивача та не заперечуав відповідач, на імя кожного з них, ОСОБА_5 - власником автомобіля CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, чорного кольору, кузов KL1CD26FJB083627, видано доручення на право користування та розпорядження вказаним автомобілем. Даний факт визнано сторонами, а тому не підлягає доказуванню в судовому засіданні.

У період шлюбу, 11.12.2012 ОСОБА_3 діючи за дорученням від імені власника автомобіля CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, чорного кольору, кузов KL1CD26FJB083627, відчужила вказаний автомобіль ОСОБА_2, про що вказували сторони та підтверджується довідками територіального сервісного центру № 1243 від 02.06.2017 (а.с.25,59).

Той факт, що ОСОБА_3 при відчуженні автомобіля діяла від імені його власника за дорученням, підтверджується копією договору комісії від 08.12.2012, предметом якого було виготовлення довідки-рахунка на автомобіль для його продажу (а.с.48), актом від 08.12.2012 технічного стану транспортного засобу (а.с.49).

Зі змісту п. 1 ч.1 ст. 346, 658 ЦК України, право на відчуження майна, в тому числі його продаж має лише власник майна.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя.

У звязку з вище викладеним, суд критично розцінює твердження відповідача про те, що в грудні 2012 ОСОБА_3 відчужувала йому свою частку вказаного автомобіля, діючи при цьому за дорученням власника ОСОБА_5.

Відчужуючи автомобіль ОСОБА_2, ОСОБА_3 діяла як повірений, від імені та в інтересах власника автомобіля, яким був ОСОБА_5. На момент укладення договору автомобіль не належав ОСОБА_3 ні на праві сумісної власності, ні на праві особистої приватної власності, що виключало можливість укладення договору визначеного ст. 64 СК України (договори між подружжям).

Відповідно до ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Оскільки вказаний автомобіль придбаний ОСОБА_2 у період шлюбу з ОСОБА_3 за спільні кошти, що не заперечувалося сторонами, вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між подружжям, ОСОБА_2 31.01.2017 уклав договір комісії з ФОП ОСОБА_6 (а.с.84), який у договорі купівлі-продажу автомобіля від 31.01.2017, діючи як продавець (від власного імені та за дорученням і в інтересах ОСОБА_2Я.), продав покупцю - ОСОБА_7, вказаний автомобіль за 199475 грн. (а.с.82,83,109).

Оскільки предметом договору є цінне майно, договір укладений без згоди співвласника ОСОБА_3, тому суд приходить до висновку, що в результаті продажу вказаного автомобіля порушені права співвласника автомобіля ОСОБА_3, яка в силу ст. 16 ЦК України, 4 ЦПК України, має право на їх захист.

Зважаючи на те, що вказаний договір купівлі-продажу автомобіля відповідав волі співвласника ОСОБА_2, то покупець ОСОБА_7, який придбав його за відплатним договором, є добросовісним набувачем, а відповідно, вказане майно не може бути витребувано у нього.

Належним способом захисту порушеного права ОСОБА_3, в даному випадку, є стягнення компенсації вартості проданого автомобіля (аналогічна позиція висловлена у постанові ВС/КЦС у справі № 755/20923/14-ц від 03.05.2018).

Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Оскільки автомобіль CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, чорного кольору, кузов KL1CD26FJB083627 був спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, частки яких у вказаному майні є рівними (доказів протилежного суду не надано), автомобіль відчужений ОСОБА_2 без згоди іншого співвласника - ОСОБА_3, тому, керуючись принципом диспозитивності, беручи до уваги ціну за якою відчужено майно, не доведення перед судом наявності підстав для відходження від рівності часток у праві спільної власності, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, кузов KL1CD26FJ7B083627, у розмірі 99737 (девяносто девять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 50 копійок.

Беручи до уваги, що рішення суду ухвалено на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтвердженні судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 997,38 грн. (а.с. 1, 116).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, мікрорайон Гірницький, 34, кв. 88, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, у порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля CHEVROLET CAPTIVA, 2007 року випуску, кузов KL1CD26FJ7B083627, у розмірі 99737 (девяносто девять тисяч сімсот тридцять сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, мікрорайон Гірницький, 34, кв. 88, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 997 (девятсот девяносто сім) гривень 38 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 14.08.2018

Суддя: