Провадження №2-н/428/1548/2018
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

12 жовтня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Кордюкова Ж.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Перевіривши матеріали цивільної справи, суддя прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для предявлення позову в суд за такою вимогою.

В силу ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд зауважує, що відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вищевказана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц.

Крім того, аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обовязки сторін.

На думку суду, вищевказана позиція Пленуму Верховного Суду України є обґрунтованою, адже встановлені статтею 233 КЗпП строки, є строками звернення до суду, а не строками позовної давності, у звязку із чим такі строки звернення до суду мають перевірятися та застосовуватися судом з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей ПАТ «Кліринговий дім» від 03.10.2018 року, заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 19111,47 грн. ОСОБА_1 була перерахована 24.04.2018 року, але до суду із заявою про видачу судового наказу заявник звернулася лише 11 жовтня 2018 року.

З огляду на зазначене, у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, оскільки пройшов строк, встановлений законом для предявлення заяви про видачу судового наказу в суд за такою вимогою

Керуючись ст.ст. 160-163, 164-166, 167, 258, 260- 261, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Розяснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з вищевказаних підстав, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом пятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова