Номер провадження: 22-ц/785/4608/18
Номер справи місцевого суду: 511/2689/17
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2018 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Озарчук В.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Роздільнянська районна державна лабораторія ветеринарної медицини відповідач - Роздільнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини

третя особа - директор Роздільнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини Бугайчук Олександр Олександрович

третя особа - начальник Роздільнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини Одеської області Тюрина Лілія Михайлівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року в складі судді Ільяшук А.В.,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Роздільнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини, Роздільнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини про зобов'язання нарахувати та виплатити надбавку до заробітної плати за вислугу років. У позовній заяві посилалася на те, що має кваліфікацію ветеринарного фельдшера, з 11.03.1996 року по теперішній час працює на посаді лаборанта І категорії 10 розряду хімвідділу Роздільнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини. Відповідно до Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістами державних установ ветеринарної медицини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 972, та Закону України «Про ветеринарну медицину» має право на одержання надбавки за вислугу років, як спеціаліст державної установи ветеринарної медицини, однак відповідачами з грудня 2008 року по теперішній час їй надбавка за вислугу років безпідставно не виплачується, що стало приводом її звернення до суду. Тому просила суд, зобов'язати відповідачів провести нарахування та виплату їй надбавки за вислугу років (з наступним утриманням з цієї суми щомісячних податків та інших обов'язкових платежів) за період з грудня 2008 року по дату винесення рішення, в розмірі від посадового окладу, встановленому Постановою КМУ від 25.07.2007 р. № 972 (зі змінами), та проводити таке нарахування і виплату надбавки за вислугу років у подальшому та здійснити перерахунок та виплату сум відпускних з врахуванням присудженої щомісячної надбавки за вислугу років за час роботи з 2009 року по 2017 рік.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на те, що з 1.09.2007 року по листопад 2008 року їй нараховувалась та виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу, однак з грудня 2008 року по цей час безпідставно не виплачується. Суд, відмовляючи їй в позові, посилався на зміни до постанови КМУ від 25.07.2007 року № 972, якими було припинено надбавку за вислугу років, однак, зміни, на які посилався суд, не торкалися умов або порядку виплати зазначеної надбавки. Вона відповідає кваліфікаційним вимогам, оскільки має диплом ветеринарного фельдшера, як спеціаліст ветеринарної медицини, проходила підвищення кваліфікації.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в 1980 році закінчила Ісаївський зооветеринарний технікум за спеціальністю «Ветеринарія» та здобула кваліфікацію ветеринарного фельдшера, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 від 28.02.1980 року. ( а.с.16).

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 18.03.1981 року, позивач з 11.03.1996 року на теперішній час працює на посаді лаборанта І категорії 10 розряду хімвідділу Роздільнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини.( а.с. 11-13).

Відповідно до ст.101 Закону України «Про ветеринарну медицину» від 25.06.1992 року № 2498-ХІІ (зі змінами), позивач як спеціаліст ветеринарної медицини проходить періодичну атестацію та у встановленому порядку проходить підвищення кваліфікації, що підтверджується наказами та атестаційними листами. ( а.с. 17, 20,21,22)

З 1 вересня 2007 року по листопад 2008 року ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалася надбавка за вислугу років згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №972 «Про затвердження Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини», з розрахунку 20% від посадового окладу.

З грудня 2008 року виплату надбавки припинено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не може вважатися спеціалістом ветеринарної медицини в значенні, яке застосовується в Законі України «Про ветеринарну медицину», оскільки не працює на посаді фельдшера.

Крім того, як на підставу відмови в задоволенні позову, суд послався на лист в.о. Голови Державного комітету ветеринарної медицини України від 28.04.2010 року про те, що надбавки за вислугу років установлюються спеціалістам державних установ ветеринарної медицини за умов: проведення ними лабораторно-діагностичних досліджень, ветеринарно-санітарної експертизи на ринках, лікувально-профілактичних робіт, здійснення ветеринарно- санітарного контролю та нагляду на державному кордоні і транспорту, при наявності диплому про здобуття повної вищої освіти, спеціалісти державних установ ветеринарної медицини займають посади відповідно до Переліку посад спеціалістів державних установ ветеринарної медицини, тому надбавка за вислугу років може бути встановлена спеціалісту лише при дотриманні всіх вищезазначених вимог ( а.с. 68).

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.102 Закону України «Про ветеринарну медицину» (зі змінами), розміри посадових окладів, порядок встановлення кваліфікаційних категорій на надбавок за вислугу років спеціалістам держаних установ ветеринарної медицини визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 № 972 "Про затвердження Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини" надбавки за вислугу років установлюються спеціалістам державних установ ветеринарної медицини, які проводять лабораторно-діагностичні дослідження, ветеринарно-санітарну експертизу на ринках, здійснюють ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на державному кордоні і транспорті.

Відповідно до Переліку посад спеціалістів державних установ ветеринарної медицини, які проводять лабораторно - діагностичні дослідження, ветеринарно - санітарну експертизу на ринках, лікувально - профілактичні роботи, здійснюють ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на державному кордоні і транспорті, що є додатком до Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини посада лаборанта І категорії віднесена к таким, що мають право на надбавку.

Доводи відповідачів про те, що посада лаборанта була виключена в зв'язку зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2009 №82, спростовуються зміненим текстом постанови, в переліку посад якого залишилися незмінною посада лаборанта І категорії. Більш того, на час виплати надбавки в період, який знаходиться поза межами спору, редакція ст.1 Закону України «Про ветеринарну медицину» в частині визначення спеціалістів ветеринарної медицини була тотожною теперішній, тому з огляду і на такі обставини, доводи відповідача є непереконливими.

Таким чином, встановлення надбавок відноситься до компетенції Кабінету Міністрів, посада лаборанта віднесена до категорій посад, які надають право на надбавку, тому доводи про те, що з тлумачення закону про визначення поняття спеціаліста така не підлягає виплаті на законі не ґрунтується.

Не може також вважатися підставою для позбавлення надбавки лист в.о. Голови Державного комітету ветеринарної медицини України від 28.04.2010 року, оскільки є роз'ясненням, яке не може змінювати закону, та звужувати обсяг прав, визначений для особи законом.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України "Про ветеринарну медицину" спеціалістами ветеринарноїмедицини є: лікарі та фельдшери ветеринарної медицини, які мають відповідний диплом та здійснюють діяльність з профілактики, оздоровлення, діагностики і лікування тварин, проведення ветеринарно-санітарної експертизи або іншу ветеринарну діяльність; ветеринарно-санітарнаекспертиза -це комплекснеобхідних лабораторних та спеціальних досліджень (вірусологічних, бактеріологічних, хіміко-токсикологічних, патолого-анатомічних, гістологічних, паразитологічних, радіологічних),які проводятьсяспеціалістами державної служби ветеринарної медицини або офіційними ветеринарними лікарями, щодо безпечності продуктів тваринного походження, а на агропродовольчих ринках - і рослинного походження, репродуктивного матеріалу, біологічних продуктів, ветеринарних препаратів, субстанцій, кормових добавок, преміксів та кормів, включаючи аналіз виробничої технології та технологічного обладнання щодо відповідності ветеринарно-санітарним заходам.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 07.11.2006 N 653 впроваджено із 01 березня 2007 довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 79 "Ветеринарна діяльність", який затверджений Міністерством аграрної політики України та погоджений Міністерством праці та соціальної політики України і Державним департаментом ветеринарної медицини, які є обов'язковим для застосування відповідно до Загальних положень Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуску 1.

За визначенням кваліфікаційної характеристики, за посадовими обов'язками лаборант ветеринарної медицини відбирає зразки продукції тваринного, рослинного та біохімічного походження, необхідні для проведення відповідних досліджень, приймає, реєструє, готує матеріал для дослідження, проводить його первинну обробку, виконує технічну роботу із розтину трупів, робить первинні посіви матеріалу та культур на живильні середовища, готує препарати для мікроскопічних та інших досліджень, готує розчини хімреактивів і фарб, живильні середовища, центифугує та визначає рН розчинів, асистує під час проведення досліджень, проводить лабораторні та інші дослідження з метою оцінки якості та безпечності продукції тваринного походження, кормів і води.

Кваліфікаційні вимоги до лаборанта ветеринарної медицини 1 категорії є неповна вища освіта відповідного напряму підготовки.

Із системного аналізу наведених вище норм законодавства щодо визначення термінів, у тому числі терміну "ветеринарно-санітарна експертиза" як комплексу необхідних лабораторних та спеціальних досліджень та у порівнянні із посадовими обов'язками позивачки на посаді лаборанта державної ветеринарної медицини, слід дійти висновку, що виконувані нею посадові обов'язки із підготовки матеріалу та реактивів для дослідження, утилізація проб після завершення цих досліджень є ніщо інше як складова експертизи, відповідальність за результати якої покладені на ветеринарного лікаря, який безпосередньо за своїм фахом та обов'язками проводить такі дослідження та готує відповідний експертний висновок, що вноситься у журнал ветеринарно-санітарних експертиз за підписом експерта.

Отже, за посадою і за характером виконуваної фактично роботи у визначених посадовими обов'язками повноважень, посада лаборанта лабораторії державної ветеринарно - санітарної медицини віднесена до категорії спеціалістів ветеринарної медицини, яким згідно Постанови Кабінету Міністрів Укаїни від 25.07.2007 р. N 972 встановлені надбавки за вислугу років.

З журналів проведення ветеринарно - санітарних експертиз вбачаються про час проведення досліджень, наявність ветеринарних документів, назва продукту, результат дослідження та висновок лікаря, підтверджений його підписом (а.с.148-167).

Таким чином, ОСОБА_2 з 11.03.1996 працює на посаді лаборанта І категорії, 10 розряду хімвідділу Роздільнянської районної державної лабораторії ветеринарної медицини, яка визначена в переліку посад, які надають право на надбавку, здійснює роботи, які є складовою експертизи, має освіту фельдшера, тому має право на відповідну надбавку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведені фактичні обставини та докази не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку, що за змістом Закону України "Про ветеринарну медицину" позивачка не має права на надбавку за вислугу років.

Зважаючи на викладене, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову щодо обов'язку нарахувати та виплатити надбавку за вислугу років з огляду на мотиви та підстави, викладені вище.

Задовольняючи позов, колегія суддів виходить з того, що зобов'язаною особою є Роздільнянська районна державна лікарня ветеринарної медицини Одеської області, оскільки саме вона здійснює виплати і Роздільнянська районна державна лабораторія ветеринарної медицини таких повноважень не має, виходячи з їх Положень (а.с.183).

Оскільки за своєю суттю спір є трудовим, стосується оплати праці, то строком звернення, виходячи з вимог ст.233 КЗпП, не обмежений.

Не підлягають задоволенню вимоги про пвиплату відпускних, оскільки розрахунок боргу відсутній, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21 лютого 2018 року в частині вимог ОСОБА_2 до Роздільнянської районної державної лікарні ветеринарної медицини про зобов'язання вчинити дії скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Роздільнянську районну державну лікарню ветеринарної медицини провести нарахування та виплату ОСОБА_2 з грудня 2008 року по час звільнення надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року, в решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: