Провадження № 22-ц/4808/154/18
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й.,

секретаря Мельник О.В.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду у складі судді Татарінової О.А., ухвалене 12 грудня 2017 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів та стягнення заборгованості по аліментах.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 14.12.2011 року. Однак ОСОБА_1 не піклується і не дбає про дочку, не забезпечує її усім необхідним щодо фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та матеріально не забезпечує. Маючи стабільний матеріальний стан, намагається ухилитись від обов'язку утримувати дитину.

Згідно з витягом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 займається різноманітною видавничою діяльністю згідно КВЕД. На запит позивача до ДПІ в м. Івано-Франківську про дохід відповідача за 2014-2016 роки, їй відмовлено у наданні інформації через відсутність правових підстав. Вважає, що дії відповідача спрямовані на приховання свого дійсного доходу від підприємницької діяльності, однак він зріс та є підстави для зміни розміру аліментів до 15 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час в твердій грошовій сумі у розмірі 36000грн., виходячи з отриманого ним доходу від підприємницької діяльності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів задоволено частково.

Змінено розмір аліментів згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2013 року та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1000 гривень до 1500 гривень, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесульного права (том-1, а.с.188-195).

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.04.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року залишено без змін, (том-1, а.с.249-253).

Постановою Верховного Суду від 05.09.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.04.2018 року у частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том-2, а.с.47-50).

Із врахуванням письмового клопотання від 08.10.2018 року апелянт вважає, що на виконання вимог процесуального законодавства нею надано суду достатньо доказів на підтвердження фінансової спроможності відповідача ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 15 000 грн.

Зокрема письмовими доказами доведено, що ОСОБА_1 є підприємцем, основним видом діяльності якого по кодах КВЕД є видавництво іншої друкованої продукції (18.12), а окрім того: організація конгресів і торгівельних виставок, неспеціалізована оптова торгівля, видавництво книг, довідників і каталогів, консультування з питань інформатизації, діяльність інформаційних агенств.

Також позивачем підтверджено належність відповідачеві об'єктів нерухомого майна (квартири по АДРЕСА_1 квартири по АДРЕСА_2 які знаходяться у м.Івано-Франківську, а також гараж АДРЕСА_3

Однак, судом першої інстанції в порушення вимог ч.4 ст.265 ЦПК України в рішенні не зазначено жодного обгрунтування відхилення судом наданих доказів .

У матеріалах справи також є лист ДПІ в м.Івано-Франківську, згідно якого відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ДПІ м.Івано-Франківська як фізична особа-підприємець. З 01.01.2014 року по 31.12.2016 року здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (ІІ група 20%). Дохід згідно поданих податкових декларацій склав: за 2014 рік - 107 024 грн.; за 2015 рік - 191 009,44 грн.; за 2016 рік - 318 021 грн.

Вказана інформація також не взята судом до уваги та безпідставно відмовлено у клопотанні позивача про витребування з ДПІ в м.Івано-Франківську інших доказів на підтвердження доходів відповідача. Також судом безпідставно відмовлено у долученні до матеріалів справи у якості доказу альманаху «Ділова Івано-Франківщина», який регулярно видає відповідач.

Апелянт також зазначила, що із поданих ОСОБА_1 податкових декларацій платника єдиного податку за 2014-2017 роки вбачається, що основним видом підприємницької діяльності (графа 09) - код КВЕД - 7311, тобто рекламні агенства.

На офіційній сторінці ОСОБА_1 як СПД, що розміщена в системі Інтернет, «Ділова Івано-Франківщина» вбачається розміщення реклами. Тобто доходи відповідача повинні бути лише з цього виду діяльності. Однак, на головній сторінці «Ділова Івано-Франківщина», розміщена інформація, що відповідач щорічно видає довідники. Проте, в податкових деклараціях такий вид діяльності як видавництво іншої продукції відповідачем не згадується, тобто по вказаній діяльності ОСОБА_1 не звітує.

В сукупності, за 2014-2016 роки, відповідач отримав місячний дохід у розмірі 17 112,62 грн., а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі як мінімум 8500,0 грн. щомісячно.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу (том-1, а.с.225-230), у якому зазначив, що позивач не подала жодного доказу використання аліментів для потреб

дитини. Недоведеними є також обставини, які б слугували підставою для збільшення розміру аліментів з 1000,0 грн. до 15000,0 грн.

Види діяльності відповідача по КВЕД, на які посилається апелянт, жодним чином не впливають на розмір аліментів, а наявність нерухомого майна у відповідача не вказує на його доходи, а швидше на витрати.

Крім того, державною податковою інспекцією надано всі витребувані докази по справі, які досліджені судом першої інстанції, тому клопотання позивачки щодо повторного витребування вже наданих ДПІ доказів є необгрунтованим.

Твердження позивача про те, що відповідач намагається приховати свій дохід, не заслуговують на увагу, оскільки дохід відповідача підтверджений банківськими виписками.

Долучене позивачем як доказ до справи видання відповідача «Ділова Івано-Франківщина» є доказом саме витратної частини його підприємницької діяльності у видавничій та поліграфічній галузі.

З наведених підстав ОСОБА_1 просив апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.09.2018 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12.12.2017 року призначено до розгляду в Апеляційному суду Івано-Франківської області на 10.10.2018 року (том-2, а.с.53).

Згідно до абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 344/10973/17 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

В силу дії ч.1 ст.351 ЦПК України, судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив

судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі вищенаведених положень законодавства апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року підлягає розгляду Івано-Франківським апеляційним судом.

В засіданні апеляційного суду відповідач вимоги скарги не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши письмові матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.01.2013 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено частково, вирішено стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердому грошовому розмірі 1000грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 14.12.2011 року (а.с.7-8).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду від 24.01.2013 року залишено без змін (а.с.9-11).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.06.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.01.2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 20.03.2013 року залишено без змін (а.с.12-13).

У серпні 2017 року ОСОБА_2 в порядку ст.192 СК України звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну встановленого судом розміру аліментів та просила його збільшити з 1000 грн. до 15 000 грн. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час в твердій грошовій сумі у розмірі 36000грн., виходячи з отриманого ним доходу від підприємницької діяльності.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із встановленого статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Окрім того, суд взяв до уваги, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, має постійний дохід та має у власності 3 квартири і гараж.

У частині позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий час в твердій грошовій сумі у розмірі 36000грн. законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не перевіряється.

За правилами ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду від 12.12.2017 року) встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду від 12.12.2017 року), розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»,ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2013 року у справі № 6-143цс13.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами ч.1 ст.417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Переглядаючи спір у касаційному порядку, Верховний Суд у постанові від 05.09.2018 року зазначив, що апеляційний суд (постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.04.2018 року) у порушення вимог закону не звернув уваги на доводи позивачки про те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, від здійснення якої його дохід збільшився, у тому числі у 2016 році до 318 021 грн., що підтверджується матеріалами справи, відповідними податковими деклараціями ОСОБА_1, поданими ним як фізичною особою-підприємцем (а.с.134-143), та не надав жодної правової оцінки таким аргументам і доказав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з квітня 2005 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з основним видом діяльності по коду КВЕД 18.12 - друк іншої продукції, а окрім того: організація конгресів і торгівельних виставок, неспеціалізована оптова торгівля, видання книг, видання довідників і каталогів, консультування з питань інформатизації, діяльність інформаційних агенств (том-1, а.с.17-18).

У судовому засіданні відповідач підтвердив, що зазначена діяльність є постійною, інших джерел доходу не має. Він продовжує видавати альманах «Ділова Івано-Франківщина» та одноіменний інтернет-довідник.

За даними податкового органу та представленими відповідачем копіями податкових декларацій вбачається, що останній отримав дохід від підприємницької діяльності: за 2014 рік - 107 024 грн.; за 2015 рік - 191 009,44 грн.; за 2016 рік - 318 021 грн., за 2017 рік- 112356,00 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи сторони щодо недостовірності суми доходу за 2016 рік, враховуючи подання ним 02.10.2018 року уточнюючої декларації. Оскільки сам по собі факт такого коригування доходу підприємцем до 221378,00 грн. не підтверджує врахування такого ДФС, оскільки відсутні докази проведеної перевірки з цього приводу.

В свою чергу, не можуть бути прийняті до уваги заперечення апелянта щодо достовірності як доказу наведених копій, оскільки дані про доходи, наведені в копіях декларацій поданих відповідачем, відповідають даним, зазначеним в листі податковим органом від 14.11.2017 року за № 179/9-09-15-13/11384, (а.с. 158).

Крім того, судом встановлено, що у власності відповідача є квартири по АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 01.03.2016 року); частка у квартирі по АДРЕСА_2 (згідно свідоцтва про право власності, запис 07.05.2012 року); квартира по АДРЕСА_2 (згідно договору дарування від 10.05.2005 року) і як пояснив суду останній, він несе витрати по їх утриманню.

Зазначена житлова нерухомість є активом відповідача та характеризує його майновий стан.

Крім того, як вбачається з банківської виписки по рахунку за 2017 рік (а.с.92), представленої відповідачем, по рахунку здійснювався систематичний рух коштів, в тому числі, отримання останнім коштів в якості «чистого доходу»: 34000грн. - 26.01.2017 року, 37000грн. - 10.03.2017 року, також кошти отримувалися для поточної підприємницької діяльності як то: друк бланків, за розміщення інформації в довіднику, за подорожні листи, за друковану продукцію за розробку сайту та ін.

Отримання зазначених коштів відповідач пояснив необхідністю забезпечувати поточну господарську діяльність.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку, що з часу призначення розміру аліментів за рішенням суду, розмір доходу відповідача змінився в сторону збільшення та міг бути підставою для збільшення розміру аліментів.

При цьому, суд враховує потреби дитини з огляду на її вік, матеріальну спроможність матері дитини та батька.

Як вбачається з матеріалів справи, на час вирішення спору мати дитини не працевлаштована, а продаж квартири у м.Івано-Франківську не є однозначним доказом її майнової спроможності з огляду на виїзд на проживання до Криму.

Відповідач займається підприємницькою діяльністю та отримує доходи від неї, має у наявності житлову нерухомість, не має на утриманні непрацездатних осіб чи інших дітей, є особою працездатного віку без протипоказань за станом здоров'я, тому вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів у більшому розмірі сумі є обгрунтованими.

Доводи щодо утримання перестарілої матері не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо доводів відповідача про неправильну оцінку доходів від підприємницької діяльності, то суд звертає увагу на те, що дійсно зазначений вище дохід є сукупним валовим доходом і не є тотожним чистому доходу, який фактично отримує підприємець. Однак, в даному випадку, виходячи з його розміру та даних про рух коштів на рахунку, можна зробити висновок про обсяг коштів, які є в розпорядженні відповідача як грошовий актив.

Тому врахувавши наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованим до стягнення буде 2500 грн. аліментів у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру аліментів, що стягуватимуться.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382,383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2017 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Збільшити розмір аліментів визначених рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 січня 2013 року та стягувати з ОСОБА_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1000 гривень до 2500 гривень щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2018 року.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Девляшевський В.А.

Матківський Р.Й.