Постанова

Іменем України

05 вересня2018 року

м. Київ

справа № 760/9284/16-ц

провадження № 61-11091св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Національний авіаційний університет,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року у складі судді Українця В. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом до Національного авіаційного університету, третя особа - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів, посилаючись на те, що наказом Національного авіаційного університету від 16 листопада 2009 року № 679/к його було переведено на посаду директора Навчально-спортивного оздоровчого центру цього університету. Наказом виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_2 від 25 квітня 2016 року № 357/к його звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Підставами для звільнення стали акти про його відсутність на роботі від 04 та від 05 січня 2016 року і пояснення без дати та номера, надані ним на виконання розпорядження від 24 квітня 2016 року № 42. Вважає вищевказаний наказ незаконним, оскільки відсутня його вина у прогулі. Так, наказом виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету від 08 жовтня 2015 року № 283/од було змінено графік навчального процесу та визначено, що працівники, які не віднесені до категорії науково-педагогічних, повинні планувати відпустки з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року за рахунок щорічних оплачуваних відпусток або відпусток без збереження заробітної плати. На виконання вказаного наказу 24 грудня 2015 року він подав до канцелярії університету заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року. Відмови щодо задоволення вказаної заяви він не отримав. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення; поновити його на раніше займаній посаді директора Навчально-спортивного оздоровчого центру Національного авіаційного університету; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 квітня 2016 року до моменту ухвалення рішення суду у цій справі.

Представник Національного авіаційного університету заперечив проти позову та пояснив суду, що ОСОБА_1 подав заяву про надання відпустки, проте ця заява не була погоджена його керівником. Тому наказ про відпустку виданий не був. У зв'язку з відсутністю позивача на роботі були складені відповідні акти, і він як працююча особа в ці дні не табелювався. Протягом тривалого часу позивач перебував на лікуванні, тому звільнення відбулося вже після його виходу на роботу.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зазначені позивачем причини прогулів не є поважними. Сам факт наявності наказу виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету від 08 жовтня 2015 року № 283/од про те, що працівники, які не віднесені до категорії науково-педагогічних працівників, повинні планувати відпустки з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року, не є поважною причиною відсутності на роботі. Не звільняє працівника від обов'язку виходити на роботу подання ним заяви про надання відпустки до прийняття відповідного наказу роботодавця.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга ОСОБА_1мотивована, зокрема, тим, що він подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на виконання наказу виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету від 08 жовтня 2015 року № 283/од, положень Колективного договору та Закону України «Про відпустки». Дозвіл на вихід на роботу в період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року він не отримував, а тому повинен був перебувати у відпустці. Рішенням профспілкового комітету від 24 листопада 2016 року не було надано згоди на його звільнення, а наступні засідання цього комітету проводилися вже після прийняття рішення про відмову в наданні згоди на звільнення. Апеляційний суд дослідив акти про його відсутність на роботі, які відповідачем не подавалися до місцевого суду.

У червні 2017 року Національний авіаційний університет подав заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив про законність оскаржуваних судових рішень і просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що наказом виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету від 08 жовтня 2015 року № 283/од працівникам надавалося право планувати свої відпустки в період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року, а не встановлювався такий обов'язок. Відпустка без збереження заробітної плати надається за погодженням з роботодавцем. Подання заяви про надання відпустки не звільняє працівника від обов'язку виходити на роботу до видання відповідного наказу. Доводи позивача про незаконність рішення профспілкового органу є необґрунтованими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, а ухвалою від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

28 лютого 2018 року справу № 760/9284/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що наказом Національного авіаційного університету від 16 листопада 2009 року № 679/к ОСОБА_1 було переведено на посаду директора Навчально-спортивного оздоровчого центру вказаного університету.

Наказом виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету ОСОБА_2 від 25 квітня 2016 року № 357/к позивача звільнено з роботи за прогул 04 та 05 січня 2016 року без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40, пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Довідкою первинної профспілкової організації Національного авіаційного університету від 24 листопада 2015 року № 06.51.43 підтверджується, що ОСОБА_1 є членом профспілкової організації Національного авіаційного університету. Згода профспілкового органу на звільнення позивача надана не була.

У зв'язку з цим Солом'янський районний суд міста Києва звернувся до Первинної профспілкової організації Національного авіаційного університету з приводу надання або відмови у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1

Рішенням профспілкового комітету від 28 листопада 2016 року (протокол № 11) надано згоду на звільнення позивача у зв'язку з прогулом без поважних причин 04 та 05 січня 2016 року за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що 24 грудня 2015 року він подав до канцелярії університету заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року, яка була зареєстрована у день подання. При цьому позивач керувався пунктом 1.3 наказу виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету від 08 жовтня 2015 року № 283/0д, яким визначено, що працівники, не віднесені до категорії науково-педагогічних працівників, повинні планувати відпустки з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року за рахунок щорічних оплачуваних відпусток або відпусток без збереження заробітної плати (за вибором працівника) відповідно до Колективного договору. Посилаючись на викладене, позивач вважав, що відсутні підстави для його звільнення за прогул, оскільки він був відсутній на роботі з поважних причин.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Наказом від 08 жовтня 2015 року № 283/09 «Про зміни графіку навчального процесу 2015-2016 навчального року та перенесення робочих днів для працівників» встановлений відповідний графік навчального процесу та роботи структурних підрозділів університету в 1 семестрі 2015-2016 навчального року. В пункті 2 вказаного наказу зазначено, що за узгодженням з виконуючим обов'язки ректора дозволяється працювати за окремим графіком працівникам структурних підрозділів, діяльність яких потребує присутності на робочих місцях у вихідні дні, передбачені законом.

24 грудня 2015 року позивач подав до канцелярії Національного авіаційного університету заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року.

Службовою запискою від 24 грудня 2015 року № 02ш/105 проректора з корпоративного управління Національного авіаційного університету Шульги В. П., який був безпосереднім керівником позивача, підтверджується, що через гостру виробничу необхідність, пов'язану із завершенням бюджетного року, підготовкою звітності щодо результатів роботи Навчально-спортивного оздоровчого центру, формування аналітичної довідки (за рік) щодо неприйнятного стану матеріально-технічної бази центру та неналежних умов для фізичної культури і спорту в університеті, було прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 як керівник вказаного центру має надати чіткі управлінські пропозиції стосовно плану заходів на 2016 рік. Відпустка ОСОБА_1 мала бути надана в установленому порядку без порушення його прав, але подана ним заява попередньо не узгоджена з керівництвом і не враховує виробничих (службових) потреб і завдань.

Відповідачем не видавався наказ про надання ОСОБА_1 відпустки.

У своїх поясненнях представники позивача стверджували, що з наказом про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_4 не був ознайомлений та йому не було відомо про його наявність.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що сам факт наявності вищевказаного наказу від 08 жовтня 2015 року № 283/од, за яким працівники повинні планувати відпустки з 28 грудня 2015 року по 08 січня 2016 року, не є належним чином оформленою згодою відповідача щодо надання позивачеві відпустки без збереження заробітної плати та не є поважною причиною невиходу ОСОБА_4 на роботу. Позивачем не надано суду належних та переконливих доказів того, що його заява про надання відпустки була узгоджена з керівництвом університету та що був виданий відповідний наказ роботодавця.

Тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені заявником у касаційній скарзі доводи про те, що він подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на виконання наказу виконуючого обов'язки ректора Національного авіаційного університету від 08 жовтня 2015 року № 283/од, положень Колективного договору та Закону України «Про відпустки», не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять відомостей про надання керівництвом Національного авіаційного університету згоди на відпустку позивача без збереження заробітної плати та винесення відповідного наказу.

Посилання заявника на необґрунтоване прийняття апеляційним судом як доказів службової записки проректора з корпоративного управління Національного авіаційного університету Шульги В. П. від 24 грудня 2015 року № 02ш/105 та актів про його відсутність на роботі висновків суду не спростовують, на законність рішення не впливають, а фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. Прийняття та дослідження апеляційним судом вказаних доказів відповідає вимогам статей 213-214, 303-304 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи.

Доводи ОСОБА_4 про те, що рішенням профспілкового комітету від 24 листопада 2016 року не було надано згоди на його звільнення, а наступні засідання цього комітету проводилися вже після прийняття рішення про відмову в наданні згоди на звільнення,судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що 24 листопада 2016 року відбулося засідання профспілкового комітету (протокол № 9), на якому розглядалося звернення судді Солом'янського районного суду міста Києва щодо надання згоди на звільнення з роботи ОСОБА_1, проте відповідне рішення профспілкового органу в цей день прийнято не було. 28 листопада 2016 року була надана згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з прогулом без поважних причин 04 та 05 січня 2016 року.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний
Г. І. Усик