Справа № 181/981/18
Провадження № 2/181/273/18
"18" жовтня 2018 р. смт. Межова
Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Юрєва О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Яківець А.О.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -
17 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
Позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області.
Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до судового розгляду на 10.00 годину 09 жовтня 2018 року.
09 жовтня 2018 року судове засідання було відкладено на 18 жовтня 2018 року у звязку з необхідністю виклику свідків.
У судовому засідання 09 жовтня 2018 року позивач надала пояснення аналогічні вищевикладеним. На задоволенні позовних вимог наполягала. Проти задоволення заочного рішення не заперечувала.
У судове засідання, призначене на 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Проти задоволення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не надав до суду відзив на позовну заяву.
В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відповідно до
ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, стосовно вирішення справи покладаються на розсуд суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Суд, вислухавши учасників судового процесу, перевіривши зібрані по справі докази, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є фактичним власником житлового будинку, що розташований за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області, який складаєтьося з: А будинок загальною площею 73,8 кв.м., який складється з двох житлових кімнат площею обох 22,6 кв.м., а сіни площею 16,4 кв.м., Б літня кухня площею 12 кв.м., сарай площею 12 кв.м., В вбиральня площею 1 кв.м., №1-3 огорожа, що підтверджується копіями довідки №833 від 20.06.1998 року виданої виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду №1210, реєстраційного посвідчення Павлоградського БТІ «1-115 та договору купівлі-продажу від 19 вересня 1991 року.
У судовому засіданні встановлено, що на даний момент місце перебування ОСОБА_2 не відоме, тому оформити документи на нерухоме майно у встановленому законом порядку, без нього не має можливості.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5, по суті заданих питань під присягою суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1, була свідком того, як позивачка купила будинок у відповідача. Кошти на будинок ОСОБА_1, яка на той час була неповнолітня дав батько. Була також свідком того, як позивачка перевозила свої речі до придбаного домоволодіння. Де зараз знаходиться ОСОБА_2 їй не відомо.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст.317, 391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння.
Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; безперервним визнається володіння, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Отже, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.
У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Крім того , відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Пунктом 9 ППВССУ № 5 встановлено, що за змістом ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Для набуття права власності на таке майно володілець має звернутися у суд із заявою про визнання за ним права власності, що виникло внаслідок спливу набувальної давності. В разі винесення судового рішення, яким така заява задоволена, та набранням таким рішенням законної сили і є підставою для виникнення права власності на таке майно. Слід зазначити, що право власності на нерухоме майно виникає саме з моменту державної реєстрації.
Так, згідно із ст. 344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
З позовної заяви, вбачається, та у судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 починаючи з 23 листопада 2006 року по теперішній час відкрито володіє та користується житловим будинком, за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області, а отже тривало, більше 10 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком з господарськими спорудами, то суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 42, 81, 259, 263-265, 268, 280, 289 ЦПК України, ст. ст. 3, 328, 344, 392 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП невідомий), про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння, що розташоване за адресою: вулиця Надточого, будинок №24, с. Новопавлівка, Межівського району Дніпропетровської області, яке складається з:
А будинок загальною площею 73,8 кв.м., який складється з двох житлових кімнат площею обох 22,6 кв.м.,
а сіни площею 16,4 кв.м.,
Б літня кухня площею 12 кв.м.,
сарай площею 12 кв.м.,
В вбиральня площею 1 кв.м.,
№1-3 огорожа,
яке належало на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі реєстраційного посвідчення №1-115, виданого 19 вересня 1991 року Павлоградським бюро технічної інвентаризації.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: ОСОБА_6