Провадження № 2-п/161/164/18
У Х В А Л А

16 жовтня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Новаковської В.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2018 року заявник звернулася із вказаною заявою, якою просить скасувати заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування підстав для скасування заочного рішення суду заявник вказує, що: Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 липня 2013 року було ухвалено заочне рішення за відсутності відповідача, його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, отже, він не був присутній в судовому засіданні та не мав можливості надати суду свої докази та заперечення проти позову; також, посилається на те, що при розгляді справи судом не було враховано всіх істотних обставин справи; при прийнятті рішення судом неправомірно стягнуто з відповідача штраф та пеню; крім того, позивач звернувся в суд з позовом з пропущенням трирічного строку звернення з даним позовом.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача в судове засідання не прибув,хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Згідно ст. 287 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 17 червня 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

22 липня 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 39279 (тридцять девять тисяч двісті сімдесят девять) грн. 20 коп. заборгованості за кредитним договором, 392 (триста девяносто дві) грн. 79 коп. судового збору.

Представник відповідача у справі звернувся з заявою про перегляд заочного рішення суду від 22 липня 2013 року у даній справі.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України у редакції, що діяла на час ухвалення рішення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Визначений законом порядок оскарження заочного рішення суду відповідачем вказано і в резолютивній частині рішення в даній справі.

Аналогічний порядок оскарження заочного рішення передбачено і ч. 1 ст. 284 ЦПК України в редакції Закону N 2147-VIII від 03.10.2017 року, яка діє з 15.12.2017 року, так, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

За змістом ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Отже, порядок оскарження заочного рішення для відповідача є спеціальним і його дотримання є обов'язковим.

Згідно п. 13 Розділу 13 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Між тим, заявником (відповідачем у справі) не наведено обєктивних причин та не зазначено доказів, що перешкоджали йому звернутись у визначеному законом порядку з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Статтею 288 ЦПК України визначено дві підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на матеріали справи, копія даного судового рішення була направлена на адресу відповідача 01.08.2013 року, однак останнім отримана не була та повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 53-54).

Розгляд справи призначався на 01.07.2013 року та 22.07.2013 року. Про день, час та місце судових засідань відповідач повідомлявся шляхом направлення судових повісток, однак судова повістка на 01.07.2013 року була повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України (редакція якого діяла на час ухвалення рішення) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Оскільки, згідно з відповіддю адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48), куди і направлялись судові повістки, суд приходить до висновку, що відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте, не зявився в судові засідання без поважних причин.

Що стосується доказів в обґрунтування заяви по суті спору, то заявником не вказано та не подано належних доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення.

З огляду на розяснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної вище статті та розяснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин одночасно: відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Між тим, заявником не доведено поважності причин його неявки в судове засідання та не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, як того вимагає ст. 288 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, надало суду право при розгляді справи обмежуватися доказами, наданими позивачем.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов'язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»).

З огляду на викладене, заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 287 - 289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 липня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Роз'яснити сторонам, що заочне рішення ними, та/або їх представниками може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції. Строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Черняк В.В.