Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1140/18 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 286/1140/18 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 55888,03 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що між ним та ОСОБА_1 29.01.2014 року було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі, встановленому Договором. У зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.03.2018 утворилась заборгованість у розмірі 55888,03 грн., яка складається із: 5648 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом; 25887 грн. 27 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 21214,26 - пеня; штраф 500 грн. (фіксована частина); 2637 грн. 53 коп. (процентна складова).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 07 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.01.2014 в сумі 10918 грн. 08 коп., з яких: 5648 грн. 97 коп. заборгованості за тілом кредиту, 5269 грн. 11 коп. заборгованості по відсотках за користування кредитом та судовий збір в сумі 344 грн. 12 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», що є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування поданої скарги зазначає, що зменшуючи заборгованість за процентами суд першої інстанції здійснив розрахунок відсотків за відсотковою ставкою 32,40 % річних за період з 01.09.2015 по 28.03.2018, при цьому не взяв до уваги збільшення відсоткової ставки за договором. Вважає такі висновки помилковими, оскільки судом не було належним чином досліджено докази у справі, зокрема Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2-1-256, які є складовою кредитного договору укладеного між сторонами, а також накази Банку про збільшення відсоткової ставки № СП-2014-6915682 від 18.08.2014, СП-2015-6552838 від 18.02.2015. Щодо відмови у стягненні пені та штрафів вказує, що сторонами згаданого кредитного договору було передбачено таку відповідальність за порушення його умов, а відтак у суду не було підстав для відмови у їх стягненні з відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, мотивуючи його наступним.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Встановлено, що 29 січня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети -заяви в якій зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які разом з заявою складають між сторонами договір про надання банківських послуг.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів також встановлено, що відповідачу, згідно підписаної анкети-заяви, було видано кредитну картку «Універсальна GOLD».

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 28 березня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 55888,03 грн., яка складається із: 5648 грн. 97 коп. - заборгованість за кредитом; 25887 грн. 27 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 21214,26 - пеня; штраф 500 грн. (фіксована частина); 2637 грн. 53 коп. (процентна складова).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 серпня 2014 року СП-2014-6915682 процентну ставку для кредитної картки «Універсальна» збільшено до 32,4 %, а наказом від 18 лютого 2015 року СП-2015-6552838 її збільшено до 43,2 %.

Нарахування відсотків за кредитом за збільшеними процентними ставками підтверджується і наданим розрахунком заборгованості.

За змістом статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, вищезазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами у визначеному ним розмірі.

Що стосується аргументів апеляційної скарги про те, що сторонами згаданого кредитного договору було визначено відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у вигляді пені та штрафів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими із таких підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1. ст. 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу та його фіксованої частини, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 61 Конституції України, та вважав, що стягнення пені, а також визначених Банком штрафів є подвійною відповідальність за порушення умов кредитного договору, що в силу наведеної норми Конституції є неприпустимим.

Разом з тим, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та встановивши, що між Банком та позичальником ОСОБА_1 не було погоджено умов нарахування пені, в контексті положень ст. 628 ЦК України, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині її стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника від 29 січня 2014 року відсутня домовленість щодо сплати пені та штрафів за невиконання умов договору.

Доказів того, що саме вказані Умови є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та чи брав він на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання з повернення кредиту, позивачем не надано.

Саме з таких мотивів мав виходити суд першої інстанції ухвалюючи рішення в частині відмови у стягненні штрафних санкцій - як пені, так і штрафів, з урахуванням висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, та Верховного Суду, що викладені у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №578/132/16-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 356/1261/16-ц.

Разом з тим, наведене не свідчить про неправильне вирішення спору місцевим судом, і тому колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 07 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді