АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/2279/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року, яка постановлена суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області о 09 годині 31 хвилин та повне судове рішення складено 22 травня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги неукладеним.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги неукладеним залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування її заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з припиненням повноважень представника та необхідності отримання професійної правничої допомоги.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 124-126), в судове засідання не з'явилися, від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с 127), а від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням за межами України (а.с. 128), яка, на переконання суду є необґрунтованою, оскільки не містить ні доказів на підтвердження цих обставин, ні посилань на можливість надання відповідних доказів у наступне судове засідання, у зв'язку з чим подана заява задоволенню не підлягає, а неявка учасників у судове засідання (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги неукладеним без розгляду, суд першої інстанції керувався п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України й виходив з того, що позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно не з'явилася в судове засідання.

Однак, на думку колегії суддів, такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Частина 5 ст. 223 ЦПК України зазначає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи (п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Неявка у судове засідання - це відсутність особи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення зали судового засідання.

Законодавець передбачив право осіб, які беруть участь у справі, брати участь у судових засіданнях, а також гарантії реалізації цього права. Це право витікає з вимог таких принципів цивільного судочинства, як змагальність, диспозитивність, процесуальна рівноправність сторін, демократизм, законність тощо.

Аналізуючи вищевикладені норми міжнародного права та положення ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання є наявність у сукупності таких обставин: належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи та його повторна, тобто двічі поспіль, неявка у судове засідання у призначений для розгляду справи час без поважних на те причин або неповідомлення ним причин неявки.

Із матеріалів справи вбачається, що цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги неукладеним перебуває на розгляді у суді першої інстанції з 10 травня 2017 року та за цей час по справі було призначено кілька судових засідань, однак, зважаючи на те, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду стала неявка позивача ОСОБА_1 у судові засідання, призначені на 03 травня 2018 року та 22 травня 2018 року, колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, перевіряє наявність правових підстав для залишення позову без розгляду та добросовісність ставлення позивача до своїх процесуальних обов'язків, виключно в межах цих судових засідань.

Матеріалами справи підтверджено, що у судове засідання, призначене на 03 травня 2018 року, позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку зі станом її здоров'я (а.с. 88), до якої не було додано жодних довідок з медичного закладу, які підтверджують викладені у заяві обставини. Не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції при поданні апеляційної скарги, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неявку позивача ОСОБА_1 у судове засіданні 03 травня 2018 року без поважних причин.

У судове засідання, призначене на 22 травня 2018 року, позивач ОСОБА_1 теж не з'явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що повноваження представника ОСОБА_3 закінчилися у зв'язку з відмовою представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю, та їй необхідний час для укладення договору з новим представником. При цьому, позивач зазначила, що вона є юридично необізнаною людиною та потребує професійної правничої допомоги (а.с. 105), що безумовно є підставою для визнання її неявки у дане судове засідання поважною та відкладення розгляду справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право ОСОБА_1на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, у зв'язку з чим ухвалу суду необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що неодноразове звернення сторони до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи, без одночасного подання доказів неможливості прибути до суду у визначений час, може бути визнано судом зловживанням процесуальними правами, з метою спонукання до добросовісного виконання процесуальних обов'язків, із застосування заходів процесуального примусу в порядку ст. 143 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 рокускасувати.

Направити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору про надання правової допомоги неукладенимдо Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областідля подальшого розгляду відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: