Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 459/1039/16-ц

провадження № 61-18354св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., ШтеликС. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - міський голова м. Червонограда Львівської області Залівський Андрій Іванович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 червня 2016 року у складі судді Рудакова Д. І. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року в складі колегії суддів: Шумської Н. Л., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до міського голови м. Червонограда Львівської області Залівського А. І. (далі - міський голова) про поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що працював на посаді директора комунальномого підприємства «Ринок Левада» (далі - КП «Ринок Левада») на підставі укладеного між сторонами справи контракту від 30 грудня 2005 року. Згідно з умовами зазначеного контракту строк його дії становить п'ять років, після спливу якого дія контракту продовжується за угодою сторін або шляхом укладення нового контракту на новий чи інший термін.

Оскільки дія трудового контракту закінчувалася у 2015 році та як завжди мала бути пролонгована, 23 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому щорічної чергової відпустки за 2015 рік, однак в наданні відпустки відмовлено без надання жодних пояснень. Після цього ОСОБА_4 звернувся до міського голови із проханням продовжити строк дії контракту на п'ять років. Розпорядженням міського голови від 29 грудня 2015 року № 30-п позивача було звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Своє звільнення позивач вважав незаконним, оскільки звільнення відбулося без відповідного попередження за два місяці, а також без урахування того, що трудові відносини між сторонами фактично тривали, а тому відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України відсутні підстави для його звільнення у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Розпорядженням міського голови від 29 грудня 2015 року за № 36-п позивача призначено виконуючим обов'язки директора КП «Ринок Левада» з 01 січня 2016 року строком на два місяці. У зв'язку із закінченням двохмісячного терміну, позивач звернувся до міського голови з метою вирішення питання про призначення на його посаду директора підприємства та отримав відповідь про проведення конкурсу на заміщення цієї посади.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив поновити його на посаді директора КП «Ринок Левада» у зв'язку з незаконним звільненням.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що сторони справи уклали строковий трудовий договір, згідно з умовами якого він припиняється після закінчення строку дії контракту та може бути продовжений за угодою сторін або укладений на новий чи інший термін за два місяці до закінчення строку дії контракту. Оскільки відсутні докази того, що сторони за два місяці (або раніше) до закінчення терміну дії контракту домовилися про його продовження або уклали новий, звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, зокрема, пункту 2 статті 36 КЗпП України.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. Відповідно до розпорядження міського голови від 29 грудня 2015 року № 30-п останнім днем роботи позивача на посаді директора КП «Ринок Левада» був 30 грудня 2015 року, однак 31 грудня 2015 року позивач виконував свої трудові обов'язки.

У касаційній скарзі також зазначено, що ОСОБА_4, звернувшись до відповідача із заявою про надання щорічної основної відпустки, виявив намір продовжити строк дії укладеного між сторонами трудового контракту.

Разом із тим, ОСОБА_4 стверджував, що з 01 січня 2016 року виконував обов'язки директора КП «Ринок Левада» протягом двох місяців, встановлених для осіб, які тимчасово виконують обов'язки, та після спливу двох місяців продовжував працювати, що є підставою для виконання повноважень керівника на постійній основі.

Також посилався на те, що відповідач не попередив його про майбутнє звільнення за два місяці, та стверджував, що суди не врахували факту оскарження позивачем розпорядження відповідача від 13 квітня 2016 року № 8-п про звільнення виконуючого обов'язки директора КП «Ринок Левада» ОСОБА_4

Крім того, у касаційній скарзі зазначено про порушення апеляційним судом норм процесуального права. Зокрема, вказано, що суддя Шумська Н. Л. не оголосила склад суду, не роз'яснила учасникам справи їх права та обов'язки, не надала можливості позивачу висловити думку щодо зміни складу суду, помилково зазначила про участь третьої особи в справі, а також не надала стороні права на заключний виступ.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення міського голови м. Червонограда Львівської області Залівського А. І. на касаційну скаргу.

У запереченнях зазначено, що позивач неправильно посилався у касаційній скарзі, що останнім днем його роботи є 30 грудня 2015 року, оскільки насправді таким днем, відповідно до розпорядження міського голови від 29 грудня 2015 року № 30-п є 31 грудня 2015 року. Водночас позивач вводить в оману, зазначаючи в касаційній скарзі про оскарження ним розпорядження відповідача від 13 квітня 2016 року № 8-п.

Також у запереченнях вказано, що касаційна скарга містить посилання на статтю 24 КЗпП України, згідно з якою трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи, однак наведена редакція цієї статті не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вона не існувала на момент їх виникнення.

Міський голова також посилався на те, що укладений між сторонами строковий трудовий договір містить умову про момент його припинення, і позивач зобов'язувався виконувати умови цього договору. До того ж доводи касаційної скарги про те, що відповідач не попередив позивача про майбутнє звільнення за два місяці не заслуговують на увагу, оскільки стаття 49-2 КЗпП України, якою передбачено відповідний обов'язок роботодавця, застосовується лише у випадку припинення трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, й про це свідчать матеріали справи, що 30 грудня 2005 року виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області в особі міського голови та ОСОБА_4 уклали контракт, згідно з умовами якого ОСОБА_4 призначено на посаду директора КП «Ринок Левада» на термін з 01 січня 2006 року до 31 грудня 2010 року.

Підпунктом а пункту 25 зазначеного контракту передбачено, що він припиняється після закінчення терміну його дії, а у пункті 29 визначено, що за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін.

02 листопада 2010 року строк дії контракту продовжено з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року.

23 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до міського голови м. Червонограда Львівської області Залівського А.І. із заявою про надання йому щорічної чергової відпустки за 2015 рік. У наданні відпустки позивачу відмовлено.

Розпорядженням міського голови від 29 грудня 2015 року № 30-п ОСОБА_4 звільнено з посади директора КП «Ринок Левада» з 31 грудня 2015 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

На момент звільнення позивач у відпустці не перебував.

Розпорядженням міського голови від 29 грудня 2015 року № 36-п ОСОБА_4 призначено виконуючим обов'язки директора КП «Ринок Левада» з 01 січня 2016 року до призначення директора цього підприємства.

Розпорядженням міського голови від 11 квітня 2016 року № 7-п ОСОБА_5 призначено на посаду директора КП «Ринок «Левада» з 15 квітня 2016 року за контрактом. У зв'язку з цим розпорядженням міського голови від 11 квітня 2016 року № 8-п звільнено виконуючого обов'язки директора КП «Ринок «Левада» ОСОБА_4

Відповідно до частини першої стаття 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У частині третій наведеної статті зазначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може укладатись на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення, а тому погодився на припинення такого договору в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Як уже зазначалося укладеним між сторонами справи контрактом передбачено, що він припиняється після закінчення терміну дії контракту та за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін. У зазначеному контракті визначено строк його дії з 01 січня 2006 року до 31 грудня 2010 року, який за угодою сторін 02 листопада 2010 року продовжено з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року.

Розглядаючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій врахували положення наведених норм законів, а також встановлені обставини справи та дійшли правильних висновків про те, що ОСОБА_4 був правомірно звільнений з посади директора КП «Ринок «Левада» відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії контракту та відсутністю доказів продовження строку дії контракту чи укладення його на інший чи новий строк.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків не спростовують.

Зокрема, посилання в касаційній скарзі на положення статті 24 КЗпП України, згідно з якими трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи, є безпідставними, оскільки така редакція частини четвертої згаданої статті, в якій було закріплене положення такого змісту, не була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. При цьому доводи позивача про те, що останнім його робочим днем був 30 грудня 2015 року, спростовуються розпорядженням міського голови про його звільнення.

Доводи касаційної скарги про те, що відвідач не попередив позивача про його майбутнє звільнення,' не є підставою для визнання такого звільнення незаконним у зв'язку з тим, що укладений між сторонами справи трудовий договір є строковим, дата закінчення строку цього договору узгоджена сторонами при його підписанні, так як і узгоджені наслідки закінчення такого строку.

Доводи касаційної скарги про допущення апеляційним судом порушень норм процесуального права відповідно до частини другої статті 413 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки процесуальні порушення, на які посилався ОСОБА_4, не призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П.Штелик