Головуючий в 1 інстанції Шевченко О.А.
Доповідач: Зайцева С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„05" січня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2017 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, заінтересована особа: Центральне об*єднане Управління пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про встановлення факту,що має юридичне значення ,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2017 року у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, заінтересована особа: Центральне об*єднане Управління пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області про встановлення факту,що має юридичне значення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з*ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги зазначає, що заявник звернулася до суду з вимогою про встановлення юридичного факту постійного догляду за період з вересня 2007 року по 21 травня 2010 року за престарілим батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує, що до заяви додала документи на підтвердження заявлених доводів та зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що юридичний факт постійного догляду за престарілою особою, не визнається, порушується або є спір з цього приводу. Крім того, зазначає,що органи пенсійного фонду України не оспорюють її право на зарахування періоду догляду за престарілою особою до страхового стажу, а вказують на необхідність підтвердження даного факту документально, оскільки в період догляду за престарілим батьком заявник не перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області, та не отримувала допомоги по догляду за престарілим, тому даний період не відображається в системі персоніфікованого обліку, що унеможливлює включення до її страхового стажу періоду, коли вона здійснювала вищевказаний догляд, відповідно до п.14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування ».

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності ,підтримали доводи апеляційної скарги.

У судове засідання апеляційного суду представник Центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України міста Маріуполя Донецької області не з*явився, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.25). Електронною поштою надали заперечення на апеляційну скаргу ,відповідно яких просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с.28-30).

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі ,з посиланням на ч.4 ст.256 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того,що з заяви про встановлення юридичного факту постійного догляду за престарілою особою та доданих до неї матеріалів вбачається спір про право ,а саме право на оформлення пенсії .

Між тим, погодитися з ухвалою суду неможливо, оскільки вона не ґрунтується на законі та матеріалах справи, постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв*язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, в редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів ,що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.ч.4,6 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб . Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право,який вирішується в порядку позовного провадження,суд залишає заяву без розгляду і роз*яснює заінтересованим особам ,що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Притягнення до участі у справі окремого провадження всіх заінтересованих осіб має важливе значення,оскільки допомагає суду уникнути ухвалення незаконного рішення ,повно і всебічно дослідити всі обставини справи .

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналогічні положення містилися в ст.ст. 234,235 ЦПК України , в ч.2 ст. 256 ЦПК України, в редакції на час звернення ОСОБА_1 із заявою та постановлення ухвали суду.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 р. № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 р. № 5 при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право врахувати норми законодавчих актів ,якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти ,які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема ; -відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (із змінами і доповненнями) .

З матеріалів справи вбачається,що у грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту,що має юридичне значення,а саме факту постійного догляду за період з вересня 2007 року по 21 травня 2010 року за престарілим батьком ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування заяви зазначила, що через три роки вона досягне пенсійного віку,але для призначення пенсії їй недостатньо трудового стажу,оскільки роки догляду за престарілою особою , у зв*язку з відсутністю документів,органами пенсійного фонду України не будуть взяти до уваги . Такий факт є необхідним для обчислення трудового стажу,тобто тягне за собою правові наслідки і підлягає встановленню лише в судовому порядку ,оскільки чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Разом з тим,заявник зазначає,що встановлення факту постійного догляду за престарілою особою безпосередньо породжує юридичні наслідки,зокрема,право на зарахування до страхового стажу періоду здійснення догляду за престарілою особою при призначенні пенсії,відповідно до п.14.ст.11 Закону України « Про загальнообов*язкове державне пенсійне страхування «, де зазначається ,що загальнообов*язковому державному пенсійному страхуванню,підлягають непрацюючі працездатні особи,які здійснюють догляд за інвалідом 1 групи або за престарілим,який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку.

При цьому встановлення даного факту не пов*язується з подальшим вирішенням спору про право на пенсію,оскільки мета - зарахування періоду здійснення догляду за престарілою особою до страхового стажу при призначенні пенсії, пояснює причину встановлення факту здійснення постійного догляду за престарілою особою, який є юридичним і тягне правові наслідки.

Разом із заявою про встановлення факту були подані докази на підтвердження того,що ОСОБА_1 зверталась до відповідних органів за одержанням документа,який посвідчував би такий факт,але їй в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Між тим,на викладене , суд першої інстанції уваги не звернув та відповідних мотивів не навів.

Відповідно до положень ст.260 ЦПК України, ухвала суду, що викладається окремим документом , складається з: вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина повинна містить зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає, оскільки в ній не наведені мотиви, з яких суд дійшов до висновку, про виникнення спору про право, не з*ясував ,які юридичні особи можуть бути заінтересованими у вирішенні цієї справи, не з*ясував обставини ,що мають значення для справи ,не дослідив наявні у справі докази,оцінки доказам не надав.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх передчасними, та такими, що не відповідають обставинам та дослідженим матеріалам справи, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Нормою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру .

З точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права , дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, що на виконання вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 374,379,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, з обчисленням строку з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст постанови складений 05 січня 2018 року.

Судді: