АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2018 року

м. Харків

справа № 635/7238/17

провадження № 22-ц/790/4506/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

учасників справи:

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року, ухвалене суддею Пілюгіною О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») укладений кредитний договір № 473П2007, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 1 300 000,00 грн. зі сплатою 17,7 відсотків річних, строк повернення 19 листопада 2017 року (далі - кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором міжОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк» укладено іпотечний договір № 473П/2007-з від 20 листопада 2017 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ПАТ «Мегабанк» нежитлові будівлі літ. «Г-1», загальною площею 63,8 кв.м., літ. «Б-1», «Б3-1», загальною площею 139 кв.м., приміщення XIV, XV, XVI в будівлі літ. «Б-1», загальною площею 126,1 кв.м.; «Н»; «Н-2»; «Н-1»; «пд», реєстраційний номер в реєстрі права власності на нерухоме майно 20666701, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (далі - предмет іпотеки).

ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувалися, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

07 вересня 2017 року між ПАТ «Мегабанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» (далі - ТОВ «Фінстрим») укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінстрим» перейшли всі права грошових вимог за вищевказаним кредитним договором № 473П2007 від 20 листопада 2007 року.

07 вересня 2017 року міжТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ОСОБА_3 перейшли всі права грошових вимог за кредитним договором № 473П2007 від 20 листопада 2007 року та право вимоги за іпотечним договором № 473П/2007-з від 20 листопада 2017 року.

У зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та договором іпотеки виникла заборгованість: за кредитом - 474 227,88 грн.; по процентах - 116 220,52 грн., штраф, нарахований відповідно до п. 4.2. іпотечного договору - 278 722,05 грн., штраф за несвоєчасне повернення кредиту відповідно до п. 3.2.1. договору в розмірі 10 відсотків від суми несвоєчасно повернутого кредиту - 47 422,78 грн., штраф за несвоєчасне повернення кредиту відповідно до п. 3.2.1. договору в розмірі 25 відсотків від суми несвоєчасно повернутого кредиту - 118 556,97 грн., штраф за несвоєчасне повернення кредиту відповідно до п. 3.2.3. договору в розмірі 10 відсотків від суми несвоєчасно сплачених процентів - 11 622,05 грн., штраф за невиконання прийнятих на себе обов'язків, відповідно до п. 3.2.8. договору в розмірі 10 відсотків від суми отриманого кредиту - 130 000,00 грн., штраф за невиконання прийнятих на себе обов'язків, відповідно до п. 3.2.10. договору в розмірі 10 відсотків від суми отриманого кредиту - 130 000,00 грн.

20 жовтня 2017 рокуОСОБА_3 (як новим кредитором) направлено ОСОБА_1 заяву-вимогу про усунення порушення кредитного договору та договору іпотеки протягом тридцяти днів з моменту отримання даної вимоги.

ОСОБА_1 у добровільному порядку дану вимогу виконано не було, зважаючи на що ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежитлові будівлі літ. «Г-1», загальною площею 63,8 кв.м., літ. «Б-1», «Б3-1», загальною площею 139 кв.м., приміщення XIV, XV, XVI в будівлі літ. «Б-1», загальною площею 126,1 кв.м.; «Н»; «Н-2»; «Н-1»; «пд», реєстраційний номер в реєстрі права власності на нерухоме майно 20666701, що розташовані на земельній ділянці несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, за адресою: АДРЕСА_1, за іпотечним договором № 473П/2007-з від 20 листопада 2017 року, шляхом визнання права власності на цей предмет іпотеки за ОСОБА_3, за вартістю, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент набуття права власності, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 за кредитним договором № 473П2007 від 20 листопада 2007 року та додатками до нього та іпотечним договором № 473П/2007-з від 20 листопада 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 474 227,88 грн., заборгованості по процентах в сумі 116 220,52 грн., штрафу, нарахованого відповідно до п. 4.2. іпотечного договору в сумі 278 722,05 грн., штрафу, передбаченого п. 7.2. кредитного договору в сумі 437 641,80 грн.;

- в порядку ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) припинити в порядку ст. 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- в порядку ст. 120 ЗК України визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- судові витрати покласти на відповідача.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 надано заперечення на позов, в якому зазначив, що вищевказані договори про відступлення права вимоги є нікчемними. Умовами кредитного та іпотечного договорів не передбачено переведення боргових зобов'язань або відступлення прав на користь третьої особи.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та додатками до нього в розмірі 1 306 812,25 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 473П/2007-з від 20 листопада 2007 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 20 листопада 2007 року, реєстраційний № 2719, а саме: нежитлові будівлі літ «Г-1», загальною площею 63,8 кв.м., літ «Б-1», «Б3-1», загальною площею 139 кв.м., приміщення XIV, XV, XVI в будівлі «Б-1», загальною площею 126,1 кв.м.; «Н»; «Н-2»; «НІ»; «пд», реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 20666701, які розташовані на земельній ділянці несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання за ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки суб'єктом оціночної діяльності на момент набуття права власності. Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Судові витрати в розмірі 8 000, 00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не були враховані норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду України, відповідно до яких суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» можлива виключно у позасудовому порядку.

03 серпня 2018 року ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи відповідача щодо відсутності у суду повноважень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, є неспроможними, оскільки юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та правовідносини, що виникають в державі, та як наслідок потребують судового врегулювання. Законодавством не виключається звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки нормами законодавства передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється із способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Пунктом 5.2. іпотечного договору встановлено такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як отримання на праві власності предмета іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, а тому позивач як іпотекодержатель на підставі ч.2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування такого способу захисту судом, що в свою чергу узгоджується з приписами ст.ст. 55, 124 Конституції України.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 140).

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору. Відповідач порушив умови кредитного договору, а тому наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки. Враховуючи, що діюче законодавство визначає загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований, за загальним правилом, особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Колегія суддів вважає, що погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки судом першої інстанції не було належним чином встановлено та надано правової оцінки всім обставинам у справі, що мають значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення, висновки суду не відповідають вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», укладений кредитний договір № 473П2007, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 1 300 000,00 грн. на строк до 19 листопада 2017 року, а ОСОБА_1 зобов'язався на передбачених договором умовах повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 17,7 процентів річних (а.с. 21-24).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 2007 року міжОСОБА_1 та ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», укладено іпотечний договір № 473П/2007-з від 20 листопада 2007 року, предметом якого є нежитлові будівлі літ. «Г-1», загальною площею 63,8 кв.м., «Б-1», «Б3-1», загальною площею 139 кв.м., приміщення XIV, XV, XVI в будівлі літ. «Б-1», загальною площею 126,1 кв.м.; «Н»; «Н-2»; «Н1»; «пд», реєстраційний номер в реєстрі права власності на нерухоме майно 20666701, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-31).

Відповідно до пп. 3.1.2 іпотечного договору, ОСОБА_1 зобов'язався застрахувати предмет іпотеки на користь ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», на строк дії основного зобов'язання на його повну вартість без ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування та надати докази страхування іпотекодержателю у строк не пізніше ніж через п'ять днів після набрання чинності договором. Якщо строк дії договору більший ніж строк, на який було укладено договір про страхування предмету іпотеки, то за чотирнадцять календарних днів до закінчення строку дії договору про страхування, надати докази страхування предмету іпотеки на наступний період.

Пунктами 5.1 та 5.2 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 основного зобов'язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. При зверненні стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право - отримати на праві власності предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання; від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівля-продажу у порядку встановленому чинним законодавством.

ВАТ «Мегабанк», правонаступником якого є ПАТ «Мегабанк», належним чином виконав покладені на нього кредитним договором зобов'язання та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі визначеному договором, відповідач кредит отримав але свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 1 306 812,25 грн.

07 вересня 2017 року між ПАТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінстрим» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого ПАТ «Мегабанк» відступило ТОВ «Фінстрим», а ТОВ «Фінстрим» набуло право вимоги (стало кредитором) за кредитним договором № 473П/2007 від 20 листопада 2007 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк» (а.с. 16-19).

07 вересня 2017 року міжТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 473П/2007 від 20 листопада 2007 року, відповідно до умов якого ТОВ «Фінстрим»» відступило ОСОБА_3, а ОСОБА_3 набув право вимоги (став кредитором) за кредитним договором № 473П/2007 від 20 листопада 2007 року та кредитним договором № 518П/2007 від 27 грудня 2007 року, з усіма змінами і доповненнями до них, що є його невід'ємною частиною, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк» (а.с. 11-14).

07 вересня 2017 року міжТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 473П/2007-з від 20 листопада 2017 року, відповідно до умов якого у зв'язку з укладенням між зазначеними особами договору про відступлення права вимоги (цесії) за кредитним договором № 473П/2007 від 20 листопада 2007 року, ТОВ «Фінстрим» відступило ОСОБА_3, а ОСОБА_3 набув права, належні ТОВ «Фінстрим» згідно з іпотечним договором № 473П/2007-з від 20 листопада 2017 року, разом з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк» (а.с. 10).

Таким чином, колегія суддів вважає, що до ОСОБА_3 перейшли всі права грошових вимог за вказаним кредитним договором та право вимоги за іпотечним договором. Відповідачем не надано будь-яких доказів, що спростовують дані висновки суду апеляційної інстанції.

20 жовтня 2017 рокуОСОБА_3 направлено ОСОБА_1 заяву-вимогу про усунення порушення кредитного договору та договору, яку останнім не виконано (а.с. 36-40).

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 належним чином не виконані зобов'язання за кредитним договором та до ОСОБА_3 перейшло право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5.1. іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Пунктом 5.2.2. іпотечного договору передбачено, що визначені п. 5.2.1. договору способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші встановлені чинним законодавством України способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтями 12 та 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.В разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що Законом України «Про іпотеку» визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Проте, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до змісту даної норми іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Діючим законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є: гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Колегія суддів вважає, що застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки є виключно позасудовим способом врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Суд першої інстанції під час вирішення даної справи необґрунтовано не прийняв до уваги вказані правові норми, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням вимог ст.ст. 328 та 392 ЦК України, в контексті ст.ст. 36 та 37 Закону України «Про іпотеку», суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Проте, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 належить право звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі).

Що ж стосується позовних вимог в частині припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку несільськогосподарського призначення, площею 0,6938 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та визнання за ОСОБА_3 право власності на цю земельну ділянку, у зв'язку з визнанням права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки, то вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовної вимоги про звернення стягнення напредмет іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено «10» вересня 2018 року.

Суддя-доповідач: Судді:А.І. Колтунова С.С. Кругова Н.П. Пилипчук