ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 454/2779/16-ц

провадження № 61-16082св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., ПогрібногоС. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року, постановлену у складі судді Струс Л. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог посилався на те, що незаконним рішенням судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_5 йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 1 000 000 грн. та просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 січня 2017 року відмовлено у задоволенні позову з підстав його недоведеності.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та встановлено заявнику строк для надання доказів сплати судового збору чи документів, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

На виконання вимог суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 надіслав заяву, у якій просив продовжити строк для виконання ухвали від 2 березня 2017 року та роз'яснити, на якій правовій підставі він повинен платити судовий збір, а також уточнити розмір збору.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 3 квітня 2017 року клопотання про продовження процесуального строку відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та встановлено строк для надання доказів сплати судового збору у розмірі 606 грн. 32 коп. або документів, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

ОСОБА_4 повторно надіслав клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги та уточнення підстав для сплати судового збору і його розміру.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року у задоволенні клопотання про продовження строку для усунення недоліків відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 січня 2017 року визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі частини другої статті 297 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 вимог ухвали суду від 3 квітня 2017 року щодо сплати судового збору у визначений строк не виконав, не надав належних документів, що підтверджують підстави звільнення від його сплати.

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_4 зазначив, що внаслідок незаконного повернення апеляційної скарги у зв'язку з несплатою судового збору його обмежено у доступі до правосуддя. Судовий збір за подання апеляційної скарги у справі за позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями суду, не справляється.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Апеляційний суд, визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, застосував положення статей 121, 297 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, і виходив із того, що заявник не виконав вимог ухвали суду щодо сплати судового збору і не надав документів на підтвердження підстав звільнення від його сплати відповідно до закону.

Однак із таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття перша Закону України «Про судовий збір»).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), рішення № 28249/95 Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У зв'язку з цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), виключно відповідно до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час звернення з позовною заявою) судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Позовна заява ОСОБА_4 обґрунтована тим, що внаслідок незаконного рішення судді Львівського окружного адміністративного суду ОСОБА_5, який ухвалою від 27 липня 2015 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_4 про внесення змін до виконавчого листа, виданого 4 червня 2015 року Львівським окружним адміністративним судом, йому завдано моральної шкоди.

Із урахуванням засад справляння судового збору, а також системного аналізу зазначених положень Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд дійшов висновку, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, звільняються від сплати судового збору за подання апеляційних і касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений в раніше ухвалених постановах колегії суддів Верховного Суду, зокрема, в постанові від 12 березня 2018 року (у справі № 759/9505/17), в постанові від 8 травня 2018 року (у справі № 454/1690/16), в постанові від 16 травня 2018 року (у справі № 454/1403/17-ц) та в постанові від 4 липня 2018 року (у справі № 454/3304/14-ц), необхідності відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням змісту позовних вимог та суб'єктного складу, позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Так, за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4, зазначених норм права не врахував і дійшов необґрунтованого висновку про необхідність сплати судового збору за подання апеляційної скарги в справі за позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями суду, порушивши при цьому право заявника на доступ до суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Таким чином, апеляційним судом були допущені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому ухвала апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О.Кузнєцов

С.О.Погрібний

Г. І.Усик