КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2561/18
Провадження № 2/552/953/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.М.

при секретарі Орламенко А.О

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю та за зустрічною пощовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

08.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами № 16Б по провулку Великому в м. Полтава. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 1985 року вона разом з чоловіком, ОСОБА_5, та донькою проживали у спірному домоволодінні, яке на той час складалось з житлового будинку житловою площею 13.7 кв.м Вказаний будинок для проживання їм був наданий ОСОБА_3, яка є рідною сестрою її чоловіка та який вона отримала у спадщину у 1978 році. У 2011 році дочка вийшла заміж та виїхала з будинку, чоловік помер у 2017 році. З часу вселення у спірний будинок вона з чоловіком протягом усього часу проживання утримували будинок, побудували вбиральню, погріб, прибудови, ворота, огорожу, перебудували сараї, внаслідок чого домоволодіння збільшилося як по площі, так і по вартості. У 2014 році вони з чоловіком за власні кошти зареєстрували право власності на земельну ділянку на ім»я відповідача, у 2015 році узаконили самочинні прибудови. Зазначає, що оскільки вона з 1985 року безперервно, відкрито користувалась спірним будинком, робила у ньому ремонт, вона має право отримати вказаний будинок у власність з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Провадження у справі відкрите 08.05.2018 року.

11.05.2018 року задоволена заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірний будинок.

01.06.2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом про усунення їй перешкод у користування спірним будинком шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку.

Ухвалою суду від 02.07.2018 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду із первісним позовом.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3М є власником спірного будинку та земельної ділянки за вказаною адресою. У 1985 році її брат ОСОБА_5 одружився з позивачем за первісним позовом, власного житла не мав , а тому вона вирішила надати у тимчасове користування сім»ї брата спірний будинок на невизначений строк. Після смерті брата у будинку залишилась проживати тільки ОСОБА_1, яка не є членом її родини та чинить їй перешкоди у користуванні будинком. Просила усунути їй перешкоди у користуванія будинком, виселити ОСОБА_1 із спірного будинку.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилась будучи повідомленою про час і місце розгляду справи. Її представник позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Щодо зустрічного позову просив у його задоволенні відмовити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилась, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи.

Її представник, адвокат ОСОБА_4, підтримала зустрічні позовні вимоги, просила їх задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити. Пояснила, що у 1985 році ОСОБА_3 надала житло сім»ї свого брата у тимчасове користування на невизначений строк.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Установлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудам № 16Б по провулку Великому у м. Полтаві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 червня 1978 року.

У 1985 році ОСОБА_3 надала вказаний будинок для тимчасового проживання сім»ї свого брата ОСОБА_5. Строк тимчасового проживання між ними не встановлювався, що підтверджується поясненнями представника ОСОБА_3 у судовому засіданні та обставинами викладеними у зустрічній позовній заяві.

Отже у судовому засіданні встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 проживає у спірному будинку з 1985 року на підставі договору найму, що укладений її чоловіком ОСОБА_5 з власником будинку ОСОБА_3 на невизначений строк.

Статтею 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 розяснено, що «Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Позивач ОСОБА_1 на час заселення у спірний будинок, в якості члена сім»ї наймача, знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірний будинок, оскільки заселилась у будинок на підставі домовленості про надання спірного будинку у найм її чоловіку для тимчасового проживання н невизначений строк. .

Оскільки ОСОБА_1 обізнана відносно того, що власником спірного будинку є ОСОБА_3 то не можна вважати володіння позивачем спірним будинком добросовісним , а тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірний будинок за набувальною давністю..

Що стосується зустрічних позовних вимог, то суд виходить із наступного.

ОСОБА_3 звертаючись до суду із позовом про усунення їй перешкод у користуванні спірним будинком та виселення ОСОБА_1 посилалась на норми ЦК України, які стосуються захисту прав власника, тоді як між нею та ОСОБА_1 склались житлові правовідносини.

Фактично у 1985 році ОСОБА_3 уклала із своїм братом, ОСОБА_5 договір найму спірного будинку, що належав їй на праві приватної власності на невизначений строк, що підтверджується її позовною заявою та поясненнями її представника у судовому засіданні.

Ч. 2 ст. 159 ЖК України передбачено, що жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

Надаючи дозвіл на проживання у власному будинку ОСОБА_5 та членам його сім»ї ОСОБА_3 строк, на який надається такий дозвіл між сторонами договору не визначався , а отже слід вважати, що договір найму на спірний будинок був укладений на невизначений строк.

ОСОБА_5 помер у 2017 році.

Після смерті наймача, ОСОБА_1, як член його сім»ї, продовжувала проживати у спірному будинку на підставах та домовленостях, що відбулись між ОСОБА_3 та її братом, ОСОБА_5

Статтею 160 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.

Ч.2 та 3 статті 168 ЖК України передбачено, що договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

ОСОБА_3 не навела підстав та доказів , передбачених статтею 168 ЖК України, для розірвання договору найма спірного будинку з ОСОБА_1, не виконала передумови розірвання договору, що передбачені статтею 168 ЖК України, а тому підстав для виселення ОСОБА_1 із спірного будинку суд не вбачає.

Керуючись ст.. 259, 263-259 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , прож. ІНФОРМАЦІЯ_1 Б.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , прож. ІНФОРМАЦІЯ_2

Повний текст рішення виготовлений 10 вересня 2018 року.

Суддя Л.М.Васильєва