Справа № 136/422/18
Провадження № 22-ц/772/1635/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Стадник С. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2018 рокуСправа № 136/422/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач), суддів: Ковальчука О.В, Зайцева А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

представник позивача - адвокат ОСОБА_5,

відповідач ОСОБА_6,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_7,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану його представником ОСОБА_8, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області, ухвалене у складі судді Стадника С.І. 14 травня 2018 року в м. Липовець Вінницької області (повний текст рішення складений 14 травня 2018 року), -

встановив:

19 березня 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, за яким просила стягнути з нього на її користь аліменти на дружину в розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02 серпня 2015 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 25 квітня 2016 року у них народився син ОСОБА_9 На тепер сторони проживають окремо, малолітній ОСОБА_9 проживає з нею. ОСОБА_6 має постійну роботу, інших утриманців не має.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на дружину в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року і до досягнення сином ОСОБА_9 трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки сторони, які перебувають у шлюбі між собою, проживають окремо, їх малолітня дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю, а тому вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

При визначенні розміру аліментів суд виходив із відсутності у справі відомостей: про офіційне працевлаштування та доходи ОСОБА_6, наявність у нього інших утриманців.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду повністю, а у частині стягнення аліментів на користь дружини закрити провадження у справі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на те, що відповідач не працює, проживає за рахунок зберігань і має на утриманні безробітну матір, а тому не має змоги утримувати дружину.

Також зазначила, що ОСОБА_4 не має права на утримання через негідну поведінку у шлюбних відносинах.

13 серпня 2018 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким заперечила проти її доводів, вказувала, що рішення Липовецького району Вінницької області від 14 травня 2018 року є обґрунтованим, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі ЦПК України), визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Липовецький районний суд Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 02 серпня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебувають у зареєстрованому шлюбі (копія свідоцтва про шлюб на а. с. 5).

25 квітня 2016 року у них народився син ОСОБА_9 (копія свідоцтва про народження на а. с. 4).

На тепер сторони проживають окремо, малолітній ОСОБА_9 проживає разом з матір'ю (довідка Липовецької міської ради від 01 березня 2018 року на а. с. 6, ця обставина визнана учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню відповідно до приписів частини першої статті 82 ЦПК України).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 84 Сімейного Кодексу України (далі СК України) жінка, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки дитина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з позивачкою, а відповідач у свою чергу є працездатною особою, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина не має, то суд першої інстанції прийшов до правильного по суті висновку про його обов'язок утримувати жінку - матір дитини до досягнення дитиною трьох років.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність можливості ОСОБА_6 надавати матеріальну допомогу позивачці, тому що сам лише факт відсутності офіційного працевлаштування особи, без надання доказів неможливості такого працевлаштування, заходів, які вживаються для працевлаштування чи для отримання інших законних джерел доходу, не може бути визнано об'єктивною обставиною скрутного матеріального становища платника, яка б унеможливлювала сплату ним аліментів на дружину, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років.

Сама по собі наявність у відповідача матері, яка не працює, за відсутності доказів її непрацездатності і отримання у зв'язку із цим утримання від ОСОБА_6 не позбавляє відповідача обов'язку утримувати дружину до досягнення їх спільною дитиною трьох років.

Щодо доводів апеляційної скарги про втрату позивачкою права на утримання від відповідача у зв'язку із її негідною поведінкою у шлюбі, то суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ця обставина не має правового значення для вирішення спору, тому що правовідносини сторін, а саме право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини та його припинення урегульовані спеціальними нормами - статтями 84, 85 СК України і положення статті 75 цього Кодексу, які регулюють право одного з подружжя на утримання у зв'язку із непрацездатністю, в тому числі частина п'ята цієї статті на ці правовідносини не поширюються.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що обставини, на які посилається відповідач, як на негідну поведінку позивачки у шлюбі, зокрема виставляння у соціальних мережах фото з татуюванням на руці, такою поведінкою визнанні бути не можуть, тому що не є проявом аморальності чи розпусти, а відповідають звичайним стандартам поведінки людей її вікової категорії, які дотримуються загальних соціально-культурних стандартів сучасного суспільства.

Щодо вимоги апеляційної скарги про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення аліментів на дружину апеляційний суд виходить із такого.

За змістом частин першої, другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Однак, жодних доводів, які б вказували на наявність обставин, з якими закон пов'язує закриття провадження у справі апеляційна скарга не містить. Справа розглянута у порядку цивільного судочинства, відповідно до приписів частини першої статті 19 ЦПК України, як така, що виникла із сімейних правовідносин.

Більше того, позовна заява інших вимог, окрім як стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років, не містить, а тому вимога про закриття провадження в частині позовних вимог суперечить змісту як позовної заяви, так і самої апеляційної скарги.

Керуючись статтями 351, 367, 368, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, подану його представником - адвокатом ОСОБА_10, залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий: /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ А.Ю. Зайцев

/підпис/ О.В. Ковальчук

Згідно з оригіналом: О.С. Панасюк