Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 1519/19598/2012

провадження № 61-31192св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Одеська міська рада,

особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи обов'язки - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин,за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Одеської міської ради, в якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а також встановити факт родинних відносин між ним та померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема, що вона є його матір'ю.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року позов ОСОБА_4 в частині вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року у зв'язку з тим, що позивач подав заяву про залишення його позову в зазначеній частині без розгляду.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року заяву ОСОБА_4 провстановлення факту родинних відносин задоволено.

Визнано, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Не погоджуючись із ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року про залишення позову в частині без розгляду, у червні 2017 року дочка позивача ОСОБА_5 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2017 року відмовлено ОСОБА_5 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою.

Ухвала суду апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_5 не є учасником справи, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції не вирішувалося питання про її права та обов'язки, а тому вона не має права апеляційного оскарження.

У липні 2017 року ОСОБА_5 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 мотивувала тим, що її батько ОСОБА_4 не скористався правом оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року про залишення без розгляду його позову в частині вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в зв'язку з хворобою та скрутним становищем.

ОСОБА_5 стверджувала, що її батько помер, а вона є його єдиною спадкоємицею, однак апеляційній ний суд, порушуючи вимоги частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року, не залучив її до участі в справі як правонаступника.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

25 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки.

Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи або про їх обов'язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов'язки цих осіб.

У справі, що переглядається, предметом апеляційного оскарження була ухвала суду першої інстанції про залишення позову в частині без розгляду. Цією ухвалою суд першої інстанції не вирішував питання про права, свободи або обов'язки ОСОБА_5

При цьому на момент постановлення ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року про залишення частини позовних вимог ОСОБА_4 без розгляду будь-яких прав, свобод або обов'язків у ОСОБА_5 як правонаступника позивача не існувало. ОСОБА_4 скористався наданим йому ЦПК України 2004 року правом на подання заяви про залишення частини його позовних вимог без розгляду та в подальшому не оскаржив ухвалу, постановлену за результатами розгляду такої заяви.

Таким чином, апеляційний суд, урахувавши положення частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року, дійшов правильного висновку про відсутність у ОСОБА_5 права на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2012 року та з дотриманням норм процесуального права відмовив у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на зазначену ухвалу.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Зокрема, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не залучив ОСОБА_5 до участі у справі як правонаступника ОСОБА_4, оскільки відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року залучення правонаступника сторони відбувається на будь-якій стадії цивільного процесу, а в даному випадку провадження у справі завершено у зв'язку з ухваленням судових рішень, які набрали законної сили. З огляду на викладене в апеляційного суду відсутні підстави для залучення ОСОБА_5 до участі у справі в зв'язку із завершенням її розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик