Провадження № 2/243/2422/2018
Справа № 243/6592/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

17 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 114 по вул. Шнурковська (колишня -1 Травня) в м. Словянськ Донецької області. Крім того, їй також належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, кадастровий номер: :01:009:0750, площею 0, 098 га. Ця земельна ділянка належить позивачці на підставі державного акта на право приватної власності на землю Серія: ДН № 000696, виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 27 березня 1996 року.

З метою приведення правовстановлюючих документів на земельну ділянку у відповідність із вимогами чинного законодавства, а саме внесення відомостей про право власності на земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка звернулась до державного реєстратора. Втім, рішенням державного реєстратора № 41719579 від 21 червня 2018 року, їй було відмовлено у державній реєстрації прав на вказану земельну ділянку, у звязку із тим, що подані позивачкою документи, а саме державний акт на право приватної власності на землю, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п. 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 28 від 15 квітня 1993 року, оскільки містить помарки і виправлення, що не допускається.

За наведених обставин, враховуючи, що видача дубліката чи внесення виправлень до державного акта чинним законодавством не передбачено, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 098 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер: :01:009:0750, що розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Шнурковська, 114.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити (а.с. 5,6).

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника ОСОБА_3, рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням наявних у справі доказів (а.с. 19,22).

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 128425690 від 21 червня 2018 року, позивачка ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину серія/номер 1-1092 виданого 07 травня 1982 року Державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори, є власником житлового будинку з господарськими будовами та спорудами № 114 по вул. Шнурковська (колишня -1 Травня) в м. Словянськ Донецької області (а.с. 12, 12 з. б.).

Згідно із державним актом на право приватної власності на землю Серія: ДН № 000696, його було видано 02 квітня 1996 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 27 березня 1996 року, ОСОБА_1, яка мешкає в будинку № 114 по вул. 1 Травня в м. Словянськ Донецької області, в тому, що їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га в межах згідно із планом, розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. 1 Травня, 114. Вказаний акт був зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 696.

Згідно із відомостями цього держаного акта про зміни у межах і розмірах земельної ділянки, на підставі рішення № 391/3 від 21 серпня 2002 року, було внесено зміни у площу земельної ділянки 0,0020 га.

Як встановлено у судовому засіданні, прізвище власника земельної ділянки ОСОБА_1 у вказаному акті містить помарки і виправлення а саме: з «Буцкій» на «Буцькій» (а.с. 11, 11 з. б.).

Рішенням державного реєстратора № 41719579 від 21 червня 2018 року, позивачці було відмовлено у державній реєстрації прав на вказану земельну ділянку, у звязку із тим, що поданий нею державний акт на право приватної власності на землю, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також п. 2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 28 від 15 квітня 1993 року, оскільки містить помарки і виправлення, що не допускається (а.с. 13).

Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Шнурківська, 114, кадастровий номер: :01:009:0750, площа вказаної земельної ділянки становить 0,098 га (а.с.8-9).

Частина 1 ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи ту обставину, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2002 року, суд застосовує норми Земельного Кодексу України 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із ст. 6 ЗК України ( в ред. 1990 року із відповідними змінами), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну.

Згідно із ст. 22 ЗК України ( в ред. 1990 року із відповідними змінами), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За змістом ст. 23 ЗЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_3 народних депутатів.

Згідно із ст. 30 ЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно із змістом ст. 44 ЗК України (в ред. 1990 року із відповідними змінами), порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню.

Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється ОСОБА_3 народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом.

Згідно із ст. 126 ЗК України , право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Відповідно до п. п. 8, 9 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 9 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 1 січня 2013 року.

Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачці 02 квітня 1996 року, на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ОСОБА_3 народних депутатів від 27 березня 1996 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю Серія: ДН № 000696, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 696, згідно із яким ОСОБА_1, яка мешкає в будинку № 114 по вул. 1 Травня в м. Словянськ Донецької області, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га в межах згідно із планом, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Однак, при здійсненні запису прізвища власника земельної ділянки, у вказаному акті були допущені виправлення а саме: з прізвища «Буцкій» на «Буцькій» (а.с. 11, 11 з. б.). Враховуючи, що видача дубліката державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, то виникла ситуація за якої позивачка позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку передбаченому чинним законодавством, у звязку із цим, аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на вказану земельну ділянку, з огляду на їх законність та обґрунтованість.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 6,22,23,30,44 Земельного Кодексу України 1990 року, Постановою Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, 223, 259, 263 265, 273, 315, 280,281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Донецької області про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на земельну ділянку площею 0,098 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер: :01:009:0750, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Шнурківська (колишня 1 Травня), 114.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2018 року.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3