Придніпровський районний суд м.Черкаси
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

про призначення експертизи

10.10.2018 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Василенко О.Г.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання та припинення права власності на квартиру, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання укладеного 04.06.2013 між ОСОБА_2 та матірю позивачки ОСОБА_8, яка померла 23.08.2017 року, а також припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

У підготовчому засіданні представник позивача, - адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про призначення у справі посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8, для вирішення питань:

1) Чи страждала ОСОБА_8 станом на 04.06.2013 якими-небудь психічними розладами та хворобами, якщо так, то якими?

2) Чи мали місце у ОСОБА_8 індивідуально-психологічні риси характеру мотивотвірних чинників психічного життя та поведінки на момент укладання договору довічного утримання 04.06.2013 та чи могли вони вплинути на її психічний стан в момент укладення вказаного договору ?

3) Чи могли ОСОБА_8 при наявності хвороб на момент укладення спірного договору довічного утримання, а саме 04.06.2013, керувати своїми діями та надавати звіт своїм діям та чи знаходилась вона на цей час у будь-якому емоційному стані, внаслідок якого не могли вільно та свідомо приймати рішення та керувати своїми діями з їх реалізації ?

Необхідність призначення вказаної експертизи, представник позивача мотивував посиланням на п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого, - правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК

зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

У підготовчому засіданні представник позивача, - ОСОБА_1 підтримав заявлене клопотання про призначення експертизи.

Відповідач ОСОБА_10, його представник, - адвокат ОСОБА_3, а також представник третьої особи, - ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання про призначення експертизи.

Просили врахувати, що експертиза має проводитись з метою підтвердження обставин, які входять до предмета доказування у справі. В той же час ОСОБА_5 у своєму позові просить визнати недійсним договір довічного утримання від 04.06.2013 року не з підстав передбачених ст. 225 ЦК України, як правочин вчинений особою, що в момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а з інших підстав, - зокрема вчинення правочину під впливом обману та під впливом тяжкої обставини.

Суд оголосивши клопотання про призначення експертизи, вислухавши доводи учасників справи, вважає, що на даний час підстави для призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 відсутні.

Так, відповідно до ст. 77 ЦПК України, - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

ОСОБА_5 заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним Договору довічного утримання укладеного 04.06.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, в якості підстав визнання правочину недійсним посилалася на ст. 230, 233 ЦК України, зокрема те, що ОСОБА_2 ввів в оману ОСОБА_8, яка 04.06.2013 року уклала вказаний договір під впливом тяжких обставин.

Таким чином належними у розглядуваній справі є докази які підтверджують або спростовують наявність обставин передбачених ст. 230 та/або 233 ЦК України, що можуть бути підставами для визнання правочину недійсним.

ОСОБА_5 у свому позові не посилалася на те, що ОСОБА_8 страждала на будь-яку психічну хворобу і не могла усвідомлювати свої дії та/або керувати ними, а також не зазначала ст. 225 ЦК України, як підставу для визнання недійсним договору довічного утримання від 04.06.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Крім того визнання правочину недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦК виключає можливість визнання його недійсним з підстав передбачених ст. 233 ЦК.

За таких обставин на даний час призначення у справі посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 буде суперечити принципу належності доказів та виходити за межі предмета доказування у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 77, 103, 104, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі посмертної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_11