Справа № 548/1463/18
Провадження № 2/548/620/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2018 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Ващенко М.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що вона ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Шрам»), є дочкою ОСОБА_3, що доводиться копією свідоцтва про її народження Серія ІІІ -УР № 064699 та копією свідоцтва про шлюб Серія І-КЕ № 167582.

Згідно з договором дарування, посвідченим 22 січня 2002 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 349, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дарунок жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Вишняки, вулиця Фестивальна, 19 Хорольського району Полтавської області та в цілому складається: з жилого будинку літ. А-1, жилою площею 23,6 кв.м., погребу літ.Б, сараю з прибудовою літ. В, в, вІ, сараю літ. Г, вбиральні літ. Д, огорожі №1.

У подальшому, відбулась зміна адреси житлового будинку № 19 по вул. Фестивальна у с. Вишняки та присвоєна нова адреса - житловий будинок № 09 (дев»ять) по вулиці Фестивальна, тупик 02 села Вишняки Хорольського району Полтавської області (копія рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області «Про підтвердження присвоєння адреси» від 03.08.2018 року № 56).

07.11.2012 року ОСОБА_3 померла с. Донцівка Новопсковського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть ОСОБА_6 І-ЕД № 338192.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилася, але в позовній заяві прохала суд провести розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що сільська рада позов визнає повністю.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ч. 4ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 3ст. 13 ЦПК Україниучасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені.

Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1344, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 07 листопада 2012 року є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: житлового будинку № 09 (дев»ять) по вулиці Фестивальна, тупик 02 села Вишняки Хорольського району Полтавської області, з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться на земельній ділянці, площа якої та кадастровий номер будуть встановлені після внесення даних про цю земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Будинок належав померлій на підставі Договору дарування, посвідченого 22 січня 2002 року за реєстровим номером № 349 державним нотаріусом Хорольської ДНК Полтавської області, складається, згідно даним Приватного підприємства «Бюро послуг та консультацій» від 27.12.2017 року з : житлового будинку, позначеного на плані БТІ літерою «А-1» житловою площею 23,6 кв.м., загальною площею 43,5 кв.м., погріба «Б», сараю «Г».

На підставі вказаного свідоцтва, 22 червня 2018 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок, номер запису про право власності: 26745613 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер: 128560534 від 22.06.2018 року ).

Житловий будинок № 09 по вулиці Фестивальна, тупик 02 села Вишняки Хорольського району Полтавської області, який належав матері позивача ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 22 січня 2002 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 349, та в подальшому отриманий ОСОБА_8, у спадок на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 1344, розташований на земельній ділянці площею 0, 44 на території с. Вишняки ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства.

Однак, власником вказаної земельної ділянки і на даний час рахується колишній власник житлового будинку № 09 по вулиці Фестивальна, тупик 02 села с. Вишняки Хорольського району Полтавської області - ОСОБА_5 (дарувальник за договором дарування, посвідченим 22 січня 2002 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за № 349), який помер 17 квітня 2005 року ( свідоцтво про смерть серії 1-КЕ №001804). Вказані обставини підтверджуються довідкою відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 06.07.2018 року № 774/116-18 та довідкою виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області від 03.08.2018 року № 1063.

Починаючи з 22 січня 2002 року (з моменту укладення вказаного вище договору дарування) і по сьогоднішній день, тобто понад 15 років, спірною земельною ділянкою площею 0, 44 на території с. Вишняки ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, користувалась померла мати позивача - спадкодавець ОСОБА_3, а після її смерті 07 листопада 2012 року користуюсь позивач ОСОБА_1.

Нормою статті 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст.3, ст. 321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях, право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є частина друга статті 344 ЦК України) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за забувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйносгі речі є однісю з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п.11 Посганови).

Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за надувальною давністю є попередній власник майнна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

З огляду на те, що мати позивача ОСОБА_3, як власник житлового будинку № 09 по вулиці Фестивальна, тупик 02 села Вишняки Хорольського району Полтавської області, починаючи з моменту укладнення договору дарування від 22.01.2002 року, у якому вона виступала обдарованою , а дарувальником - ОСОБА_5, добросовісно заволоділа чужим майном - земельною ділянкою і позивач, її спадкоємець, як сингулярний чи універсальний правонаступник, продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою понад 15 років, а тому суд вважає за можливе прохати суд визнати за позивачем право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6,328,344,391, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 141, 209-241, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,44 га., розташовану на території с. Вишняки ОСОБА_2 сільської ради Хорольського району Полтавської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, що належала ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю РЗ № 667203.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Повний текст судового рішення складено 29.08.2018 року.

Суддя : Н.С. Миркушіна