АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1704/18Головуючий по 1 інстанції - Пироженко В.Д.
Категорія: 59 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Далія Сергія Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Чупис Тетяна Петрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 14 серпня 2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №CSIPGK00000307, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в сумі 45 145, 36 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

15 березня 2018 року позивач отримала від приватного виконавця Чупис Т.П. лист разом із постановою про відкриття виконавчого провадження №55960698 та постановою про арешт майна боржника від 12.03.2018 року.

Під час ознайомлення з матеріалами даного виконавчого провадження позивачу стало відомо, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису, який зареєстровано в реєстрі за №10208 та виданий 26.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 115 490, 20 дол. США, що за курсом 25.84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 року складає 2 984 266, 77 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSIPGK00000307 від 14.08.2008 року за період з 14.08.2008 року по 07.08.2017 року.

Вказує, що зазначений виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: наявністю судового рішення про стягнення вказаної суми боргу за рахунок предмету іпотеки шляхом надання кредитору права реалізувати предмет іпотеки; реєстрації ПАТ КБ «Приватбанк» за собою права власності на предмет іпотеки; відсутності доказів безспірності вимог; не наданням ПАТ КБ «Приватбанк» нотаріусу документів необхідних для здійснення виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних правовідносин; відсутності в умовах кредитного договору можливості банку стягувати заборгованість за кредитом шляхом отримання виконавчого напису.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.10.2017 року приватним нотаріусом Чергінівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за № 10208, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2 984 266, 77 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис від 26 жовтня 2017 року, вчинений Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за № 10208, щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 2 984 266, 77 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4, судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту. Крім того, судом зазначено, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у тому числі у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Далій С.О., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухвалення його без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що банком дотримано строк позовної давності, оскільки в п. 8.1 кредитного договору укладеного із ОСОБА_4 строк виконання зобов'язання встановлено до 14.08.2011 року, а згідно п. 5.5 договору строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентам, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлено тривалістю 5 років. При цьому банком зазначено, що перед вчиненням виконавчого напису останній платіж позивачем здійснено 19.11.2015 року, що підтверджується в розрахунку заборгованості в колонці «сума погашеної пені» та додатково підтверджується випискою по рахунку.

Вказує, що стягувачем для вчинення виконавчого напису були надані всі документи, зазначені в п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому, зазначає, що нотаріусу було надано кредитний договір, розрахунок заборгованості та письмова вимога банку про усунення порушення та докази її направлення. При цьому розрахунок заборгованості це не просто розрахунок заборгованості, а виписки-розрахунки, оскільки документи містять не лише суми заборгованості, а й всі інші необхідні дані.

Зазначає, що позивач не надав жодного доказу або власного розрахунку, який би спростував безспірність заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 вказував, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. При цьому в мотивування відзиву посилався на обставини викладені ним у позовній заяві.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14 серпня 2008 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №CSIPGK00000307, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав кредит в сумі 45 145, 36 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором позивачем та відповідачем 14.08.2008 року було укладено договір іпотеки квартири №CSIPGK00000307, у відповідності до умов якого іпотекодавець передала в заставу 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2012 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про звернення стягнення на майно задоволено, та в рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на зазначену квартиру, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладенням від імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис №10208 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 115 490, 20 дол. США, що еквівалентно 2 984 266, 77 грн в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Постановою приватного виконавця від 12.03.2018 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису, який вступив в законну силу 26.10.2017 року (а.с. 22).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У відповідності до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як видно зі змісту виконавчого напису від 26.10.2017 року, розмір боргу нотаріусом було встановлено на підставі розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2017 року, в якому було визначено суму боргу у розмірі 115 490, 20 дол. США, що за курсом 25.84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 року складає 2 984 266, 77 грн, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35 114, 88 дол. США; заборгованості за відсотками у розмірі 5 309 дол. США, заборгованості з комісії у розмірі 1 074, 82 дол. США, заборгованості з пені у розмірі 73 991,50 дол. США.

При цьому, як зазначено в виконавчому написі, стягнення здійснюється за період з 14 серпня 2008 року по 07 серпня 2017 року.

Таким чином виконавчий напис нотаріуса був здійснений на підставі розрахунку заборгованості, а не виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, що суперечить Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості це не просто розрахунок заборгованості, а виписки-розрахунки, оскільки містять не лише суми заборгованості, а й інші необхідні дані, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у виконавчому написі нотаріуса від 26.10.2017 року зазначено, як загальну суму боргу, так і складові такого боргового зобов'язання, разом з тим до апеляційної скарги представником АТ КБ «Приватбанк» було долучено виписку по рахунку (а.с. 71-80), яка не містить жодних відомостей з приводу виниклої заборгованості та її складових, таких як тіло кредиту, відсотків за користування кредитом, комісію та пеню.

А тому доводи апелянта в частині того, що нотаріусу надавалися документи, які передбачені вищезазначеним Переліком, належним чином не підтверджені.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на безспірність заборгованості ОСОБА_4, то колегія суддів, врахувавши доводи сторін в цій частині приходить до наступних висновків.

Колегія суддів вважає, що заборгованість не була безспірною на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки безспірність заборгованості боржника спростовує той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSIPGK00000307 було звернуто стягнення на квартиру, яка розташована адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, з 25.04.2017 року вказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 23).

Разом з тим, при поданні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та при зверненні до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, банком було зазначено однакову суму заборгованості боржника по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та комісії, відрізняється сума боргу лише в частині пені, а тому безспірність заборгованості належним чином не підтверджена, оскільки фактичний залишок суми боргу повинен був бути зменшений у зв'язку із наявністю вищевказаного рішення суду.

Таким чином, враховуючи наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, висновок нотаріуса про безспірність заборгованості є передчасним та помилковим.

При цьому, вчинення виконавчого напису нотаріуса може призвести до подвійного стягнення банком заборгованості за кредитним договором з позивача.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно встановив, що кредитна заборгованість не є безспірною, та, що наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами, то слід зазначити наступне.

З аналізу змісту статті 88 ЗУ «Про нотаріат» вбачається, що трьохрічний строк в межах якого може бути вчинено виконавчий напис законодавець пов'язує з моментом виникнення права вимоги, при цьому обумовлює, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 5.5. кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Тобто сторони договору, керуючись нормами статті 269 ЦК України, узгодили збільшення позовної давності до 5 років. З огляду на те, що п. 8.1. визначено, що кредитні кошти надані банком позичальнику на строк з 14.08.2008 року по 14.08.2011 року, та враховуючи збільшений строк позовної давності, вбачається, що він спливає 14.08.2016 року.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Банком в апеляційній скарзі, крім іншого зазначено, що перед вчиненням виконавчого напису останній платіж позивачем здійснено 19.11.2015 року, а тому виконавчий напис вчинено нотаріусом в межах виникнення права вимоги з урахуванням обумовленої сторонами позовної давності. Як на підтвердження своїх доводів представник банку в апеляційній скарзі посилається на розрахунок заборгованості колонка «сума погашення пені» та виписку по рахунку. Проте, колегія суддів звертає увагу, що такі твердження апелянта не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки вказаний розрахунок заборгованості в матеріалах справи відсутній, а з виписки по рахунку, яка долучена до апеляційної скарги неможливо достовірно встановити жодні відомості по кредитному договору.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга банку не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Далія Сергія Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2018 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

С.І. Бондаренко