АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 639/3062/16-ц Головуючий суддя І інстанції Іванова І. В.
Провадження № 22-ц/790/4190/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кіся П.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в собі його представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року (головуючий суддя Іванова І.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_5 про розірвання кредитного та іпотечного договорів,

В С Т А Н О В И В :

06.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, згідно якого просить ухвалити рішення, яким розірвати кредитний договір № 18/А-08 від 25.02.2008 року, розірвати договір іпотеки від 25.02.2008 року, та стягнути з відповідача на його користь суму судового збору у розмірі 1 102,40 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.08.2016 року по зазначеній справі залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_5.

17.03.2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив розірвати кредитний договір № 18/А-08 від 25.02.2008 року та договір іпотеки від 25.02.2008 року, з дня набрання рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року законної сили, а саме з 25.01.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.02.2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 18/А-08, відповідно до якого в рамках програми мікрокредитування, при наявності вільних грошових коштів, відповідач зобов'язується надати позивачу кредит в межах обумовленої суми, на строк та на умовах, передбачених у дійсному договорі, а позивач зобов'язується повернути отриманий кредит і заплатити проценти в установлені договором строки, а також виконати інші зобов'язання відповідно дійсному договору в повному обсязі. Відповідно до умов договору ПАТ КБ «Приватбанк» видав позивачу кредит у розмірі 117 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дня між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки від 25.02.2008 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення літ. «А-1», загальною площею 119,9 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - магазин. 25.02.2008 року в якості забезпечення виконання позивачем своїх зобов'язань по вищезазначеному кредитному договору, відповідач також уклав договори поруки з ОСОБА_5 та ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ», згідно яких останні зобов'язались перед ПАТ КБ «Приватбанк» відповідати за виконання зобов'язань позивачем у повному обсязі. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем, викликаним фінансовою кризою, стрімким коливанням курсу долара США, позивач був позбавлений можливості своєчасного повернення валютного кредиту, в результаті чого відповідач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року по цивільній справі № 2-358/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобов'язань. У задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено за необґрунтованістю. Стягнута за рішенням суду сума боргу є еквівалентом 127 094,34 доларів США на день ухвалення зазначеного рішення, і включає в себе заборгованість за кредитом - 1134 576,87 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12 826,30 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором - 691,17 доларів США. На виконання вищевказаного рішення суду постановою Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 02.08.2011 року було відкрито виконавче провадження № 27940655, арештоване майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Позивач зазначив, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Викладене відповідає правовій позиції Пленуму ВСУ, наведеній в постанові від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за якою, зокрема: «Наявність судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту «. (п. 17 Постанови). Враховуючи наведені норми матеріального права та правову позицію ВСУ, з огляду на те, що Банк у 2011 році скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до нього про дострокове виконання зобов'язань за спірним кредитним договором, наслідком чого є судове рішення від 13.01.2011 року про стягнення 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобов'язань, позивач вважає, що строк кредитного договору закінчився та між сторонами такого договору існують лише правовідносини зобов'язального характеру. Адже із ухваленням судового рішення про задоволення позовних вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, та виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на той час відсотків. На користь викладеного свідчить й те, що за наведеним висновком ВСУ право на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту кредитор має лише при наявності виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (а не судового рішення, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму ВСУ). Оскільки в даному випадку має місце рішення суду, а не виконавчий напис нотаріуса, ПАТ КБ «Приватбанк» позбавлений права на нарахування процентів за кредитним договором та пені після набрання чинності рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року. Але всупереч цьому відповідач неодноразово звертається до суду і систематично вимагає від нього сплатити заборгованість з урахуванням процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань зо договором. Доказом цього є чергова позовна заява про стягнення заборгованості від 22.01.2016 року. Позивач вважає істотною зміною обставин той факт, що правовідносини сторін перейшли із площини виконання умов кредитного договору, у площину виконання рішення суду в процесі виконавчого провадження, за яким вся сума кредитних коштів вже стягнута достроково, а відтак відсутній предмет кредитного договору як однієї із істотних його умов. Неодноразове звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом до позивача про стягнення коштів за спірним кредитним договором свідчить про те, що сторони такого договору не досягли згоди щодо припинення його дії. Враховуюче викладене, позивач вважав необхідним розірвання кредитного договору № 18/А-08 від 25.02.2008 року за рішенням суду. Крім того, договір іпотеки від 25.02.2008 року було укладено в забезпечення виконання кредитного договору. Тому, у зв'язку з тим, що на сьогоднішній день правовідносини сторін ґрунтуються не на умовах кредитного договору, а на рішенні суду, тому кредитний договір має бути розірвано. З аналогічних підстав має бути розірваний і іпотечний договір, як похідний від основного зобов'язання. На підставі вищезазначеного, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_5 про розірвання кредитного та іпотечного договорів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказано, що у зв'язку із зверненням банку до суду із позовом про дострокове погашення заборгованості між позивачем та відповідачем припинились кредитні правовідносини. Вказане дає підстави позивачеві вважати, що у банку відсутні повноваження нараховувати проценти на суму заборгованості за кредитним договором після ухвалення рішення суду про стягнення такої заборгованості.

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про її розгляд, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3, укладено кредитний договір № 18/А-08, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_3 кредит на купівлю нерухомості в іноземній валюті загальним розміром 117 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24.02.2023 року. ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами шляхом щомісячних платежів на умовах і порядку, передбачених кредитним договором і графіком погашення кредиту та процентів за користування ним (Додаток № 1 до кредитного договору).

Пунктом 6.1. вищевказаного договору в якості відповідальності за неналежне виконання позичальником своїх договірних обов'язків було передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування ним позичальник повинен сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі 0,2% суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення.

Кредитний договір підписано представником ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань п.п. 3.1.1., 3.1.2,3.1.3 зазначеного кредитного договору була передбачена обов'язковість укладення: а) договору іпотеки нерухомості, яка належить ОСОБА_3; б) договору поруки з ОСОБА_5; в) договору поруки з ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ».

ПАТ КБ «Приватбанк» повністю виконав свої обов'язки й надав ОСОБА_3 кредитні кошти у передбаченому вищевказаним договором порядку.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженням долучених до матеріалів справи письмових доказів - копії вищевказаного кредитного договору та розрахунками заборгованості ОСОБА_3

Кредитний договір, як і додаток №1 до нього та договір іпотеки підписані представником ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, містить детальний опис предмету (умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії, врегулювання спорів та інше).

Підписання даного кредитного договору та додатку №1 до нього, та договору іпотеки, є свідченням факту ознайомлення, факту розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Однак ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконав, своєчасно погашення не вносив.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2011 року по цивільній справі № 2-358/11 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5 ТОВ «ПЛАСТ-ПРІНТ» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 007 858,12 грн. в якості боргу по кредитному договору, процентів за користування кредитом і пені за порушення строків виконання зобов'язання. (а.с. 21-24).

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ХМУЮ від 02.08.2011 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 та оголошено заборону його відчуження (а.с. 25-26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що раніше постановлене рішення суду від 13.01.2011 року не звільняє ОСОБА_3 від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє ПАТ КБ «Приватбанк» права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив своє дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду, що зберігає дію договору іпотеки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 652 ЦК України передбачені наступні підстави для зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин:

1. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

3. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

4. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Після ухвалення рішення Жовтневого районного м. Харкова від 13.01.2011 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь банку боргу по кредитному договору було відкрито виконавче провадження, арештовано майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Однак зобов'язання позивача погасити стягнуту за рішенням суду заборгованість внаслідок цього не припинилися, оскільки вона не сплачена солідарними боржниками. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Тому факт дострокового стягнення заборгованості та знаходження справи на стадії виконавчого провадження не є істотною обставиною у розумінні ст. 652 ЦК України для зміни або розірвання договору. Висновки суду першої інстанції з цього приводу належним чином вмотивовані і доводами скарги не спростовуються.

Таким чином, оскільки рішення суду було ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, тому з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в собі його представника ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

П.В. Кісь.