Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 306/1836/15-ц

провадження № 61-33495св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2017 року у складі судді

ОСОБА_3 та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П.,

ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2006 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач належним чином аліменти не сплачував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на листопад 2013 року складає 17 899,41 грн. За період з січня 2013 року по 24 липня 2015 року відповідач зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) у зв'язку з несплатою аліментів, яка згідно її розрахунків становить 164 525 грн.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1 179,7 грн неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року зазначені судові рішення скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в сумі 631,62 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з січня по грудень

2013 року у відповідача є заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Суд дійшов висновку, що розмір неустойки за вказаний період що становить 631,62 грн. Місцевий суд указав, що суд позбавлений можливості визначити прострочення сплати аліментів та здійснити розрахунок пені за період за 2014-2015 роки, оскільки державним виконавцем на вимогу суду не надавались інших розрахунків заборгованості за вказаний період.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 8 016,41 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотововане тим, що суд першої інстанції обмежився нарахуванням пені лише за 2013 рік. Проте, під час апеляційного розгляду, Свалявським районним відділом деражвної виконачої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області надано повний щомісячний розрахунок заборгованості ОСОБА_5 по аліментам, починаючи з червня 2006 року по листопад 2013 року.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що при визначенні періоду період, за який слід рахувати пеню, суди припустилися помилки. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, ОСОБА_2 посилається на те, що нарахувавши пенію з 2006 року апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки таке нарахування має бути проведено в межах періоду, заявленого в позові, тобто з 01 січня 2013 року по 21 листопада 2013 року, з урахуванням періоду нарахування аліментів, віку дитини та суми нарахованих аліментів за кожний конкретний місяць за цей період із врахуванням внесеної оплати.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2006 року із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 400 грн щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 19 червня 2006 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

ОСОБА_7 неналежним чином виконував вказане рішення, внаслідок чого допускав прострочення сплати аліментів.

Згідно довідки державного виконавця така заборгованість станом

на 08 січня 2014 року становить суму 17 899,41 грн.

Сторонами визнається, що у липні 2015 року зазначена заборгованість була погашена в повному обсязі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що період, за який підлягає нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів, становить червень 2006 року - листопад 2013 року.

Разом із тим апеляційний суд не врахував, що направляючи справу на новий розгляд, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 жовтня 2016 року вказав, що заборгованість виникла за період з січня 2013 року та на день звернення до суду із позовом не сплачена в повному обсязі.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладено у постанові ВеликоїПалати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, тому справу слід передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, коли суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 липня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанцї.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська