ПОСТАНОВА

Іменем України

27.07.2018 року м. Кропивницький

Справа №404/3869/14-ц

Провадження № 22-ц/781/1242/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря судового засідання Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Панфілова А.В.) від 20 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

7 травня 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення солідарно заборгованості по кредиту.

В позові позивач зазначив, що 19 квітня 2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 233 на виконання умов якого відповідачеві банком було надано кредит в сумі 32724 долари США строком на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року з умовою сплати позичальником відсоткової ставки у розмірі 12 % річних. Банк виконав свої зобовязання надати кредит у повному обсязі. Пунктами 3.3.1. 3.3.4 договору позичальник зобовязаний належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, повернути кредит та сплатити проценти шляхом здійснення сплати щомісячно ануїтетних платежів в сумі 577,67 доларів США. Виконання позичальником зобовязань забезпечено пенею у розмірі 0,5% від суми платежу за кожен день прострочення, а також порукою, згідно укладеного договору поруки № 253 від 19 квітня 2007 року, та заставою автомобіля, згідно договору застави № 2189. Позичальник допустив порушення виконання зобовязань і заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2010 року з ОСОБА_6 і ОСОБА_4 стягнуто солідарно на користь банку заборгованість у сумі 254 452 грн. 33 коп., яка утворився станом на 14 жовтня 2009 року. Судове рішення виконано лише у лютому 2014 року. У звязку з тривалим виконанням рішення суду збільшилася заборгованість по відсоткам та пені обрахована банком станом за період з 15 жовтня 2009 року по 5 травня 2014 року.

З урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог (а. с. 150 - 151 том. 2), позивач остаточно просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість, а саме: 7 333,77 дол. США - відсотки по угоді, 435470 грн. 69 коп. пеню нараховану на простроченні відсотки та прострочений борг, 1791,68 грн. - судові витратив рівних частинах.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Справа в судах розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий суд дійшов висновку, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідачів за кредитним договором. Крім того суд першої інстанції звернув увагу, що ухвалою суду було розстрочене виконання заочного рішення суду і у встановлений ухвалою суду строк повністю виконане.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду повністю і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач стверджує про порушення судом першої інстанції норми матеріального і процесуального права та не повне зясування обставини, що мають значення для справи. Висновок суду про припинення права кредитора нараховувати проценти та пеню на суму невиконаного кредитного зобовязання є неправильним та необґрунтованим, суперечить змісту пунктів 3.3.5 і 7 кредитного договору. Позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 15 жовтня 2009 року по 5 травня 2014 року і складається з відсотків у сумі 7 333,77 дол. США та пені у сумі 94815 грн. 09 коп., предявлено в межах строку позовної давності. Правова позиція суду щодо припинення поруки після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням суперечить положенням законодавства про однаковий обсяг відповідальності боржника і поручителя. Надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення стосується саме процесуальної дії суду по зміні строків виконання судового рішення, а не строків виконання цивільного зобовязання.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

Відповідачі надали суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 24 26 т. 2), в якому просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення. Стверджується, що предявивши вимогу про дострокове погашення всієї заборгованості, позивач змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року з відповідачів вже стягнуто борг в сумі 254 452 грн. 33 коп. Вказане рішення у відповідності із Законом України «Про виконавче провадження» виконане в повному обсязі, про що 26 лютого 2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, скориставшись правом дострокового розірвання договору, банк втратив право на нарахування відсотків після 28 квітня 2010 року, оскільки кредитні правовідносини, визначені договором № 233 від 19 квітня 2007 року, припинилися.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила відмовити у її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4, повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, судове засідання не зявилася, явку свого представника не забезпечила.

Встановлені судом першої інстанції неоспорювані обставини.

19 квітня 2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 233, згідно з яким відповідачеві надано кредит в сумі 32 724 доларів США на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року, зі ставкою 12 % річних для здійснення оплати за автомобіль Ssang Yong Rexton.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АТ «Ощодбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 19 квітня 2007 року № 253 за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_6 забовязань за кредитним договором № 233 від 19 квітня 2007 року.

Цього ж дня між АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_6 укладено договір застави № 2189, предметом якого є автомобіль.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року зі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість, яка станом на 14 жовтня 2009 року становила 254 452 грн. 33 коп., з яких: поточна заборгованість за кредитом - 202 182 грн. 25 коп., прострочений кредит - 21 542 грн. 84 коп., відсотки - 26 163 грн. 78 коп., пеня на прострочений кредит - 2 231 грн. 01 коп., пеня на прострочені відсотки - 2 332 грн. 45 коп.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2012 року виконання заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року було розстрочене до 19 квітня 2014 року.

26 лютого 2014 року вказане заочне рішення суду виконане і у зв'язку із чим державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінка судом доводів і аргументів сторін та рішення суду першої інстанції.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

За кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У справі виник спір щодо відповідальності позичальника та поручителя перед кредитодавцем після реалізації останнім свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами кредитного договору, вимагати повернення достроково всього кредиту, що залишився та сплати процентів.

Сторони кредитного договору, АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_5, в договорі визначили строк кредитування 84 місяці, який обраховується з 19 квітня 2007 року. Сторони також встановили, що термін остаточного погашення кредиту має настати не пізніше 19 квітня 2014 року (п. 1.2. кредитного договору).

Пунктом 1.5.1.1. договору сторони визначили право банку нараховувати відсотки за користування кредитом з дня його видачі до моменту закінчення терміну, на який було надано кредит, тобто до 19 квітня 2014 року.

Згідно п. 3.3.3. кредитного договору позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів в сумі 577,67 доларів США до 19 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Сторони договору обумовили випадки дострокового погашення кредиту, як з ініціативи кредитодавця, так і з ініціативи позичальника.

Сторони не визначили строк дії договору, зазначивши у п. 8.1., що він набирає чинності з моменту його укладення та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Таким чином сторони визначили строк кредитування, який включає період за який кредитодавець має право нараховувати про унти за користування кредитом і який може бути змінений будь-якою із сторін за наявності передбачених договором підстав, але не визначили строк дії договору в розумінні ст. 251 ЦК України.

Сторони не визначили право кредитодавця на нарахування процентів після закінчення строку кредитування, зокрема у випадку його порушення позичальником.

У звязку з тим, що з 19 листопада 2008 року ОСОБА_5 припинив сплачувати щомісячні платежі, передбачені умовами договору, кредитодавець скористався своїм правом на предявлення вимоги про дострокове повернення усієї несплаченої заборгованості по кредиту (простроченої та тієї, строк сплати якої не настав) станом на 14 жовтня 2009 року.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року вимоги позивача задоволено повністю.

Таким чином, позивач реалізував своє право на зміну строку кредитування, який сплинув 14 жовтня 2009 року.

Водночас, у звязку з цією обставиною, у позичальника виникло відповідний обовязок сплатити одночасно всю заборгованість, а не шляхом сплати подальших ануїтет них платежів.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Аналіз змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України у поєднанні з умовами між сторонами кредитного договору від 19 квітня 2007 року № 233 дає підстави для висновку, що право позивача (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування та у звязку з предявлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а отже його позовні вимоги про стягнення процентів нарахованих з 15 жовтня 2009 року є безпідставними.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобовязання, проте таких вимог позивач не предявляв.

Такого ж по суті висновку дійшла ОСОБА_9 Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право позивача на нарахування процентів за користування кредитом припинилося, а проценти, які нараховані ним до 14 жовтня 2019 року, вже стягнуто з відповідачів заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, то відповідно до змісту ч. 3 ст. 549 ЦК України, пеня нараховується з першого дня прострочення виконання грошового зобовязання і нараховується щоденно доти, доки зобовязання не буде виконане, або припинене з інших передбачених законодавством підстав.

Щодо пені, нарахованої станом на 14 жовтня 2009 року, то вона стягнута раніше згадуваним заочним рішенням суду від 28 квітня 2010 року.

Оскільки з 15 жовтня 2009 року припинилося право позивача нараховувати проценти за користування кредитом, то його вимоги про стягнення пені на нараховані з цього часу проценти є безпідставними.

Щодо «тіла» кредиту та процентів, нарахованих до 14 жовтня 2009 року, позивач мав право нарахувати у відповідності до п. 4.1.1. кредитного договору, яким передбачено, що за порушення зобовязань по поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування ним позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми платежу, за кожен день прострочення, до моменту виконання зобовязання.

З урахуванням того, що сума боргу станом на 14 жовтня 2009 року визначена заочним рішенням суду від 28 квітня 2010 року. позивач мав право нарахувати пеню на вказану у рішенні суду суму основного боргу.

Однак, з наданого позивачем в обґрунтування своїх вимог остаточного розрахунку заборгованості по процентах та пені (а.с. 153 (зворотна сторона) 155 т. 2) вбачається, що він зроблений без урахування заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року, та містять змінювані вбік зростання показники заборгованості по кредиту та процентах. При цьому будь-якого обґрунтування такого розрахунку позивач суду не надав.

До того ж при розрахунку пені позивач використовує процентну ставку по відсоткам за користування кредиту, а не процентну ставку пені, яка передбачена п. 4.1.1. кредитного договору.

Таким чином наданий позивачем розрахунок є необґрунтований та не відповідає обставинам справи.

Розмір вимог про стягнення пені підлягає доказуванню позивачем за загальними правилами доказування, передбаченими главою 5 Розділу І ЦПК України, і цей обовязок не може бути перекладений позивачем на інших учасників справи або на суд.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відмовивши в задоволенні цієї вимоги позивача, суд постановив правильне рішення.

Висновок суду за результатами перевірки доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду. Підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не встановлено, а тому апеляційна скарга підлягає задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 квітня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду з підстав передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 3 серпня 2018 року.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді: С.І. Мурашко

ОСОБА_3