Справа № 766/9472/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

при секретарі Найдишак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби у Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, вказавши, що він народився 22.06.1967 року та постійно проживає у м.Херсоні. На даний час заявник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Так як я втратив паспорт радянського зразка та своєчасно не оформив паспорт громадянина України в нього виникло багато проблем з документами. ОСОБА_1 письмово звернувся до Дніпровського районного відділу Управління ДМС України в Херсонській. На звернення заявника було надано довідку та розяснення відповідно до якого, картка реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з 1989 по 1994 рік не може бути підтвердженням фактичного місця проживання заявника, а може слугувати лише підставою для звернення до суду про встановлення факту проживання на території України. Тому заявник був змушений звернутися до суду із даною заявою та просить суд встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно та безвиїзно проживав на території України, станом на 24.08.1991 року включно.

Заявник в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Херсонській областів судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення розяснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (після внесення змін Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року ч.2 ст.315 ЦПК України) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень вказаної статті та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України ( 24 серпня 1991 року ) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.

У п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Ст.1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних травах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, а6о мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Пунктом постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №2347, зробленого 20.07.1967 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, ОСОБА_1 народився 22.06.1967 року в м.Херсоні, Херсонська область, Україна.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 28.09.2017 року вбачається, що 30.03.1989 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, згідно актового запису №623, а 23.06.1994 року вказаний шлюб було розірвано, згідно актового запису №300.

Відповідно до копії форми А від 14.03.2018 р. заявник проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 01.03.1989 року по 01.08.1994 рік, а з 19.08.1994 року за адресою: АДРЕСА_1.

Підтвердженням постійного перебування на території України є працевлаштування у Херсонському СУ-512 на посаді монтажника санітарно-технічної системи, де ОСОБА_1 працював до 08.08.1990 року, відповідно до копії особової картки.

З 20.11.1990 року ОСОБА_1 був прийнятий до курсантів в Учбовий комбінат тролейбусного ДЕПО м. Херсона на навчання водія тролейбуса. Після чого 07.06.1991 року був прийнятий на посаду водія тролейбуса, та слюсаря ремонтника тролейбуса та звільнений за згодою сторін з 17.12.1991 року.

З довідки №36 від 09.11.2017 року ПАТ «Таврійська будівельна компанія» виданої ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно працював на Херсонському заводі будівельних матеріалів пресувальником 5 р з 10.01.1993 року. Звільнений 21.01.1993 року.

З довідки №53/106 від 19.09.2017 року ПрАТ «Херсонський електромашинобудівний завод» виданої ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно працював на Херсонському електромашинобудівному заводі з 08.02.1993 року по 23.09.1994 рік.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №16-13/12627 від 27.09.2017 року Відділу реєстрації місця проживання фізичної особи Херсонської міської ради, ОСОБА_1 з 31.08.1994 року по теперішній час зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

З довідки №10/11652 від 21.11.2017 року виданої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, вбачається, що заявник справді звертався до Дніпровського РВ у м.Херсоні УДМС України в Херсонській області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.

Відповідно до довідки №10/21 від 13.03.2018 року заявник звертався із заявою про втрату паспорту громадянина України.

Листом УДМС України в Херсонській області заявнику розяснено про необхідність звернення до суду про встановлення факту проживання на території України.

Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає за можливе встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно та безвиїзно проживав на території України, станом на 24.08.1991 року включно.

Керуючись ст.ст.315-319 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби у Херсонській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно та безвиїзно проживав на території України, станом на 24.08.1991 року включно.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан