16.10.2018 Справа № 756/4788/17
Справа ун. № 756/4788/17
пр.№2/756/931/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Луценко О.М.,

при секретарі - Галелюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» про визнання пункту договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що 22 листопада 2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором № 46-015/07Р від 27.04.2007року, відповідно до умов якого ПАТ КБ « Правекс Банк» прощає позивачу частину боргу у розмірі 18751,83 доларів США, що еквівалентно 483 493,79грн. і що згідно до абзацу д) пп. 164.2.17 Податкового кодексу України, сума прощеної суми боргу підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб. Вказує, що у момент прийняття ним рішення про підписання зазначеного договору, відповідач не роз'яснив йому наслідки прощення ним боргу у сумі 18 751,83 доларів США, а саме, що сума боргу, анульованого кредитором по його самостійному рішенню, підлягає обкладанню податком з доходів фізичних осіб. Вважає, що виникнення на зазначеній підставі та зазначених умовах у нього податкового зобов'язання порушує принцип справедливості. Просив визнати недійсним п.12 договору про прощення частини боргу за кредитним зобов'язанням №46-015/07Р від 27.04.2007р.; зобов'язати відповідача привести у відповідність інформацію, щодо отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага у податковому розрахунку за формою №1ДФ згідно вимог п.164.2.17, п.164.2, ст..164 з урахуванням п.п.8 підрозділу 1 розділу ХХ « Перехідних положень» Кодексу та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 10970,00гривень.

У судовому засіданні представника позивача позовні вимоги з наведених підстав підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти наданого позову запреречив у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що 22.11.2016року між сторонами укладено договір прощення частини боргу за кредитним договором №416-015/07Р від 22.11.2007р., за умовами якого не було змінено валюту зобов'язання. Відповідно до п.4 договору загальний розмір заборгованості за кредитним договором в доларах США, а еквівалент за курсом НБУ на дату укладення договору та відповідно заборгованість за кредитом підлягає прощенню, вказані лише для розрахунку податкового зобов'язання. Таким чином норма Податкового кодексу України не може бути використана банком, тому що договором не передбачено зміну валюти зобов'язання, а позивач підписавши оспорюваний правочин, погодився з усіма його умовами та обовязками покладеними на нього. Позивачем не надано доказів порушення принципів добровільності та свободи під час укладання між сторонами оспорюваного правочину.

Зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено наступні обставини.

22 листопада 2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір про прощення частини боргу за кредитним договором № 46-015/07Р від 27.04.2007року, відповідно до умов якого ПАТ КБ « Правекс Банк» прощає позивачу частину боргу у розмірі 18751,83 доларів США, що еквівалентно 483 493,79грн.

Факт підписання договору про прощення частини боргу за кредитним договором № 46-015/07Р від 27.04.2007року та виконання його умов не спростовується сторонами.

Відповідно до п. 12 договору про прощення частини боргу за кредитним договором № 46-015/07Р від 27.04.2007року, шляхом підписання даного договору позичальник вважається повідомленим, відповідно абзацу д) підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 Податкового кодексу України, про прощення банком частину заборгованості за кредитом ( основної суми боргу) в розмірі, зазначеному в підпункті 4.1 даного договору. Позичальнику відомо, що банком буде повідомлено органам Державної фіскальної служби України про прощення частини заборгованості за кредитним договором (основної суми боргу), шляхом включення суми прощеної частини заборгованості за кредитом до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого( сплаченого ) на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

У подальшому, Головне управління ДФС у м. Києві направило позивачу повідомлення про те, що ним не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016рік та не задекларовано дохід, отриманий у вигляді додаткового блага.

Вирішуючи позов суд виходить з наступного.

Частини перша і третя статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (Аналогічні положення містяться в пункті пятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт добровільного підписання позивачем оспорюваного правочину договору про прощення частини боргу за кредитним договором № 46-015/07Р від 27.04.2007року його представником не спростовується.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України на кожну сторону покладено обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_1 та його представник не надали суду належних, достовірних і допустимих доказів на підтвердження того, що є підставою для визнання правочину недійсним.

З огляду на встановлені факти та досліджені докази, слід дійти висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами того, що при укладенні оспорюваного договору відповідач порушив його права щодо обставин, які мають істотне значення.

Відтак у задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263 та 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» про визнання пункту договору недійсним - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи.

Суддя: О.М.Луценко