АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року

справа 757/12245/18-ц

провадження № 22-ц/796/5482/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Судді-доповідача - Музичко С.Г.,

Суддів - Кулікової С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна ОленаСергіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року у складі судді Батрин О.В. в справі за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна Олена Сергіївна, про визнання договору дарування квартири недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна Олена Сергіївна, про визнання договору дарування квартири недійсним, в якому просив визнати недійсним договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, від 03.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. та зареєстрований в реєстрі за №2576.

Разом з позовною заявою, позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, заборонити ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна та/або обтяження майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000, заборонити ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна та/або обтяження майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Саваріна Олена Сергіївна, про визнання договору дарування квартири недійсним задоволено.

Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

Заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та/або обтяження майна - квартири, об'єкту житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження та/або обтяження майна - квартири, об'єкту житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не пересвідчився в тому, що між сторонами виник спір. Позивачем не доведено, що саме протиправними діями відповідачів йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що на час звернення позивача до суду ОСОБА_3 не визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, вказує, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2018 року відмовлено слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_3

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України від 02 червня 2016 року №1402- VІІІ &qusp;Про судоустрій і статус суддів&qu>І; у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць) , та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника, які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, пояснення представника позивача, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в поданій заяві про забезпечення позову представник позивача посилалася на те, що ОСОБА_3 з метою приховування нерухомості та можливої конфіскації майна в межах кримінального провадження та відшкодування шкоди позивачу, відчужив належну йому квартиру ОСОБА_4, а тому на її думку, договір дарування є фіктивним.

Заяву обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач посилалася на те, що ОСОБА_3 є підозрюваним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, у кримінальному провадженні №0001017. Знаючи про наявність кримінального провадження, ОСОБА_3 подарував належну йому квартиру своїй доньці, з метою уникнення подальшого стягнення для відшкодування шкоди позивачу.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч.3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Їх вжиття гарантує реалізацію позовних вимог у разі їх задоволення і саме по собі не може порушувати права відповідача, оскільки носить тимчасовий характер.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України &q?о ;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову&q?но; № 9 від 22 лютого 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є договір дарування від 03.10.2017 року квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарував квартиру ОСОБА_4

Позивач оспорює правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 03.10.2017 року.

Таким чином, постановлюючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.03.2018 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 03.10.2017 року (а.с.15).

Отже, відповідач ОСОБА_4, як власник квартири, може розпорядитися своїм майном у будь-який час, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Твердження апеляційної скарги, про те, що судом першої інстанції неправомірно задоволено заяву про забезпечення позову, оскільки позивачем не доведено, що саме протиправними діями відповідачів йому завдано шкоди, та що ОСОБА_3 будучи підозрюваним у кримінальному провадженні уклав договір дарування квартири з метою приховування майна від конфіскації та ухилитися від відшкодування шкоди позивачу, є необґрунтованими, оскільки суд при постановленні ухвали про забезпечення позову не перевіряє правомірність позовних вимог.

Враховуючи, що при постановлені ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді