Постанова

Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ

справа №607/20765/14-ц

провадження № 61-1696св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 21 березня 2016 рокуу складі колегії суддів: Храпак Н. М., Парандюк Т. С., Дикун С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, у якому після уточнення позовних вимог, просила стягнути із відповідача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3 921,78 грн та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 27 830,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2013 року ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 11 липня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_4 призначених аліментів не сплачує, що призвело до виникнення заборгованості з їхсплати, тому просить суд стягнути на її користь заборгованість зі сплати аліментів та пеню за прострочення сплати аліментів, розрахунок якої долучений до матеріалів справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4на користь ОСОБА_3неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,у розмірі 10 000 грн.В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт несвоєчасної сплати відповідачем аліментів та є підстави стягнення неустойки у розмірі 27 830,44 грн, застосовуючи механізм обчислення суми неустойки, виходячи із загальної кількості днів прострочення сплати аліментів, і оскільки розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості за аліментами та враховуючи матеріальний стан платника аліментів, суд дійшов висновку про зменшення розміру неустойки з 27 830,44 грн до 10 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 21 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про стягнення (неустойки) пені за прострочення сплати аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 742,50 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та у зв'язку з тим, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такий правовий висновок висловлено в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2696цс15, від 03 лютого 2016 року в справі № 6-1477цс15.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

28 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу ОСОБА_3

14 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено справу до судового розгляду.

16 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що висновок апеляційного суду про зменшення розміру пені та прострочення сплати аліментів є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи перевірив методику та періоди нарахування пені, а також погодився з обчисленням пені, відповідно до наданого позивачем розрахунку, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14.

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що апеляційний суд обґрунтовано вказав, що вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів на день постановлення судом першої інстанції у справі не існувало, що підтверджується довідкою Державної виконавчої служби і не заперечувалося позивачем.

Апеляційним судом обґрунтовано та відповідно до вимог чинного законодавства зроблено перерахунок і стягнуто неустойку за прострочення аліментів на утримання дочки.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 09 вересня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилася дочка ОСОБА_6, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 20 грудня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2986.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 липня 2013 стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн, щомісячно, починаючи з 11 липня 2013 року.

05 серпня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом видано виконавчий лист у цивільній справі № 607/12366/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Вказаний виконавчий лист, на підставі постанови державного виконавця про стягнення аліментів від 12листопада 2013 року, надійшов на виконання за місцемроботи боржника лише 18 листопада 2013 року.

З довідки Приватного підприємства «Енергоконструкція» № 10 від 10 лютого 2016 року вбачається, що у період з липня 2013 року по 18 листопада 2013 року виконавчих листів із виконавчої служби не надходило.

З 18 листопада 2013 року по січень 2014 року включно підприємством не проводилося стягнення аліментів з ОСОБА_4

Улютому 2014 року відповідач звільнився з місця роботи і улютому 2014 року самостійно сплатив 1 000 грн, а також у березні 2014 року ним сплачено 450,24 грн аліментів.

З квітня 2014 року по червень 2014 року відповідачем не проводилася сплата аліментів із-за відсутності заробітків і лише з липня 2014 року регулярно здійснювалася сплата аліментів з урахуванням заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за аліментами від 28 вересня 2015, проведеним старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції та квитанціями.

Суд апеляційної інстанції визнав розрахунок розміру пені за аліментами, наданий позивачем, помилковим та зазначив, що неустойку необхідно обчислювати з урахуванням правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, відповідно до якого за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №14-37цс18 вважала за необхідне відійти від правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15, зазначивши таке.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1?%?Q1)+(A2?1%?Q2)+………….(An?1%?Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зісплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 83, 87, 209, 228, 264, 265 ЦПК України визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи та надання їм юридичної оцінки.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Верховний Суд з урахуванням викладеного та положень частини третьої статті 411 ЦПК України та з огляду на те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення оцінював докази та обчислював неустойку із несвоєчасної сплати аліментів з урахуванням правового висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, від якого Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №14-37цс18 вважала за необхідне відійти, дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 21 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

О.В. Ступак

Г. І. Усик