Справа № 694/822/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.09.2018 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Дудніченка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвін Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватись жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він являється власником квартири, яка знаходиться за адресою Черкаської області, м. Звенигородка, провулок Островського (змінено на провулок ОСОБА_3) № 7 кв. 5. Разом з позивачем в його квартирі зареєстрований його пасинок ОСОБА_2 Відповідач з 2000 року в його квартирі не проживає, в утриманні, ремонті та обслуговуванні будинку участі не приймає. В даному житлі особистих речей відповідач не має. Добровільно з реєстраційного обліку не знімається.

Позивач з урахуванням позовних вимог просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: будинок № 7, квартира № 5 по пров. Островського (ОСОБА_3) в м. Звенигородка Черкаської області.

В судове засідання позивач не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримує повністю та просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та за останнім відомим фактичним місцем проживання, однак адресована відповідачу кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ст. ст. 128-130 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розцінює як повідомлення відповідача належним чином.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача ОСОБА_2 повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Ст. 247 ЦПК України вказує, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом квартира АДРЕСА_1 (ОСОБА_3) в м. Звенигородка, Черкаської області на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.9).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З акту від 19.05.2018 року та акту від 04.06.2018 року, складеного депутатом Звенигородської міської ради Черкаської області ОСОБА_4, в присутності свідків, жительки АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та жительки АДРЕСА_3 ОСОБА_6 вбачається, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований, але не проживає з вересня 2000 року по даний час в квартирі АДРЕСА_1 (ОСОБА_3) в м. Звенигородка, Черкаської області.

Таким чином судом встановлено, що відповідач, який зареєстрований за адресою квартира ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_3) в м. Звенигородка, Черкаської області не проживає в будинку без поважних причин понад сімнадцять років і тому втратив право на користування цим житлом. Добровільно відповідач з реєстраційного обліку не знімається.

Відповідач не надав суду будь-яких заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували такі заперечення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, ст. 167 ЖК України, ст. 317, 319, 321, 379, 382, 391, 405 ЦК України, та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватись жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_4 (ОСОБА_3) в м. Звенигородка, Черкаської області, який належить на праві власності ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочну рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя В.М. Дудніченко