Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 303/6630/16-ц

провадження № 61-21174 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник)- ОСОБА_1,

представник боржника - ОСОБА_2,

суб'єкт оскарження - головний державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гонак МихайлоМихайлович,

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у складі суддів: Мацунича М. В., Куштан Б. П., Джуга С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гонака М. М. (далі - державний виконавець

Гонак М. М.).

Зазначав що 09 вересня 2016 року головний державний виконавець Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Гонак М. М. відкрив виконавче провадження № 52127641 з виконання виконавчого листа, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області

12 червня 2015 року про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі -ПАТ «Банк Форум») заборгованості за кредитним договором у розмірі 317 224, 98 грн.

Кінцевий строк пред'явлення зазначеного виконавчого листа до виконання, встановлено до 15 квітня 2016 року, що зазначено у самому виконавчому листі та визначено статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У порушення наведеного, державний виконавець Гонак М. М. відкрив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, та

19 вересня 2016 року постановив стягнути з нього виконавчий збір у розмірі 31 772 грн 50 коп. поза межами строку виконання. Про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 вересня 2016 року йому стало відомо лише 27 жовтня 2016 року за результатами адвокатського звернення, оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження йому не було направлено.

Посилаючись на незаконність відкриття виконавчого провадження з підстав пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання, зурахуванням уточнень, просив визнати недійсними постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 вересня 2016 року та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 19 вересня 2016 року.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області

від 28 березня 2017 року скаргу задоволено.

Визнано недійсною постанову про відкриття виконавчого провадження

від 09 вересня 2016 року, винесену державним виконавцем Гонаком М. М.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий лист може бути пред'явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили як зазначено у самому виконавчому листі, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 вересня 2016 року суперечить вимогам пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, відповідно до якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» задоволено, рішенняМукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

28 березня 2017 року скасовано та постановлено ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з виконавчого листа, виданого Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області

12 червня 2015 року убачається, що його було повернуто на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому відповідно до вимог статті 23 цього Закону повернення листа не позбавляє стягувача права пред'явити такий виконавчий документ повторно до виконання протягом року з дня повернення. Наведене свідчить, що строк пред'явлення виконавчого листа було перервано, у зв'язку з чим стягувач протягом року мав право повторно звернути його до виконання.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 19 вересня 2016 року, суд послався на те, що таку вимогу заявник обгрунтовував виключно посиланням на незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у серпні 2017 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що апеляційний суд не звернув увагу, що постанова про повернення виконавчого листа від 28 квітня 2016 року була прийнята щодо іншого боржника - ОСОБА_4, тоді як за виконавчим листом, де він є боржником, постанова про повернення прийнята 30 березня 2016 року, яку суд не досліджував і не оглядав у судовому засіданні. Крім того, постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа прийняті з посиланням одночасно на пункт 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» та статтю 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову. У разі повернення виконавчого документа підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач не позбавлений права повторно пред'явити його до виконання, однак у річний строк встановлений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», який обчислюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Стягувач не ставив питання про поновлення строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання, а тому державний виконавець зобов'язаний був відмовити у відкриті виконавчого провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 червня 2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист № 2/303/607/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у розмірі 317 224, 98 грн.

Судове рішення набрало законної сили 15 квітня 2015 року.

Постановою державного виконавця від 09 вересня 2016 року ВП № 52127641 відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного судового рішення на підставі заяви стягувача ПАТ «Банк Форум» від 02 вересня 2016 року.

Постановою державного виконавця від 19 вересня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 31 722, 50 грн.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та постановляючи ухвалу про задоволення скарги, апеляційний суд виходив з того, що постановою державного виконавця від 28 квітня 2016 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» без виконання, що не позбавляє стягувача права пред'явити його повторно до виконання протягом строку, визначеного статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною п'ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

У пункті 1 частини першої, другої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права, але не звернув увагу, що постанова про повернення виконавчого листа

від 28 квітня 2016 року була прийнята відносно іншого боржника у справі - ОСОБА_4, а не ОСОБА_1 Суд не досліджував обставини справи щодо повернення виконавчого листа, боржником за яким є ОСОБА_1, не перевірив матеріали виконавчого провадження, а послався лише на відмітки державного виконавця про виконання рішення у виконавчому листі, боржником за яким є інша особа. З'ясування зазначених обставин має істотне значення для перевірки законності оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини та надавати їм оцінку, а тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд встановив обставини , що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О.Погрібний

Г. І. Усик