Справа № 477/885/16-ц
Провадження № 2-р/477/1/18
У Х В А Л А

17 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення рішення суду в цивільній справі за її заявою, заінтересованої особи Жовтневий районний відділ Управління державної міграційної служби у Миколаївській області про встановлення факту проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року заявниця звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити юридичний факт постійного проживання на території України на час набуття країною незалежності, що необхідно було їй для отримання громадянства України.

Рішенням суду від 06 червня 2016 року її заява була задоволена і встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Канібадам Ленінібадської області Таджикистанської РСР, постійно проживає на території України з квітня 1991 року, в тому числі і 24 серпня та 13 листопада 1991 року.

Звернувшись до суду із заявою про роз'яснення рішення суду заявниця вказала, що відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України № 216/2001 від 27 березня 2001 року при зверненні до уповноваженого органу із заявою про встановлення належності до громадянства України особи, яка не досягла повноліття, також необхідно подати і судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України у зазначені вище дати неповнолітньої особи. Тому необхідно роз'яснити рішення визначивши чи проживала ОСОБА_1 станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці.

В судове засіданні з розгляду цієї заяви учасники не з'явилися, представили заяви, за якими просили провести розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Рішенням суду від 06 червня 2016 року заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України була задоволена. Встановлено, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Канібадам Ленінібадської області Таджикистанської РСР, постійно проживала на території України з квітня 1991 року, в тому числі і 24 серпня та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 статті 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі, роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України № 216/2001 від 27 березня 2001 року передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону України Про громадянство України належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що для підтвердження належності заявниці до громадянства необхідно однозначно підтвердити факт її проживання на території України у неповнолітньому віці, а оскільки в рішення суду по цій справі цього не визначено, то воно підлягає роз'ясненню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 271 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву задовольнити.

Роз'яснити, що у рішенні Жовтневого районного суду Миколаївської області 06 червня 2016 року у справі № 477/885/16 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, слід вважати факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року у неповнолітньому віці.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньої до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Р.В. Козаченко