Справа № 354/97/18
Провадження № 22-ц/4808/134/18
Головуючий у 1 інстанції Іванов А. П.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й. секретаря Капущак С.В.

з участю ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

представників Комунального закладу «Ворохтянський обласний

кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Жигалюк Г.Р. та

Синишина П.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яремчанського міського суду від 02 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Іванова А.П. в м. Яремче, повний текст якого виготовлено 6 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 15 березня 1981 року вона перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на посадах лаборанта, дієтсестри та медичної сестри фтизіопульмонологічного відділення. 29 грудня 2017 року згідно наказу адміністрації відповідача № 53-к від 21 грудня 2017 року її було звільнено з посади медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення у зв'язку із скороченням штату, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Вважала, що при її звільненні з роботи відповідачем порушено вимоги ст. ст. 2-1, 40, 42, 49-2 КЗпП України, а саме не врахована її кваліфікація і продуктивність праці, не врахований її тривалий, більше 36 років, безперервний стаж роботи на підприємстві, не враховано те, що на даний час вона перебуває на пільговій пенсії і пенсійного віку не досягла, її не попереджено про звільнення під розписку за два місяці до звільнення, повідомлення про звільнення їй не вручено, копія наказу про зміни в організації роботи і праці їй не видано, з наявними вакансіями не ознайомлено, іншої роботи не запропоновано, не враховано її переважне право на залишення на роботі, допущена дискримінація у сфері праці в залежності від віку.

16 липня 2018 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила поновити її на роботі на посаді медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення з 30 грудня 2017 року, стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30.12.2017 року до поновлення її на роботі та стягнути на її користь судові витрати на оплату послуг, наданих адвокатом в сумі 15100 гривень.

Рішенням Яремчанського міського суду від 02 серпня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що згідно протоколу зборів трудового колективу КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» від 27.10.2017 року було прийнято рішення про затвердження переліку працівників, які підлягають звільненню. Переліку працівників, які підлягають звільненню до вказаного протоколу не долучено. Також, в протоколі зборів трудового колективу від 27 жовтня 2017 року вказано про те, що першими скорочуються ті, хто прийняті останні на роботу і працівники пенсійного віку, що є порушенням вимог ст. 42 КЗпП України, які забороняють будь-яку дискримінацію у сфері праці залежно від віку та визначають переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. На думку апелянта, в наказі № 101-о від 28.10.2017 року «Про наступні зміни в організації виробництва і праці в КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» зобов'язано ОСОБА_5 попередити працівників, які підлягають скороченню. Однак, ОСОБА_1 про наступне звільнення, персонально, під розписку, не пізніше, ніж за два місяці до звільнення попереджена не була. Згідно трудової книжки її загальний стаж роботи в КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» становить 36 років. За весь час роботи вона неодноразово виконувала обов'язки і палатної медсестри і медичної сестри з дієтхарчування, що свідчить про більш високу кваліфікацію, ніж у інших працівників та підтверджується посвідченнями про проходження атестації в атестаційній комісії при Івано-Франківській обласній клінічній лікарні, відповідно яких їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю сестринська справа. На думку апелянта, судом не враховано і те, що у відповідності до Закону України «Про зайнятість населення» особи, яким до настання права на пенсію за віком залишилось 10 і менше років користуються додатковими гарантіями у сприянні працевлаштування.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просить задовольнити цю скаргу.

Представники Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» апеляційну скаргу не визнали, вважають оскаржуване рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки з посади медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення згідно наказу №53-к від 21 грудня 2017 року відповідає вимогам трудового законодавства і підстави для поновлення її на роботі відсутні. Оскільки вимоги позивачки про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 30.12.2017 року є похідними від вимог про поновлення її на роботі на посаді медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення Комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», то у їх задоволенні також слід відмовити.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що з 15 березня 1981 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка», на посадах лаборанта, дієтсестри, а з 1 липня 2010 року на посаді медичної сестри палатної.

Згідно наказу Департаменту охорони здоров'я №315 від 10.10.2017 року «Про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» прийнято рішення скоротити чисельність працівників з 288 штатних одиниць до 234,75 одиниць (а.с. 14).

Згідно протоколу зборів трудового колективу КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» від 27 жовтня 2017 року, питання зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників обговорювалось на загальних зборах працівників санаторію, на якому була присутня ОСОБА_1 і було прийнято рішення про затвердження переліку працівників, які підлягають звільненню (а.с.17-19).

Відповідно до наказу № 101-0 від 28 жовтня 2017 року, виданого на виконання наказу ДОЗ ОДА №315 від 10.10.2017 року ліквідоване фтизіопульмонологічне реабілітаційне відділення на 25 ліжок та фтизіопульмонологічне відділення на 35 ліжок. Прийнято рішення про утворення фтизіопульмонологічного відділення на 50 ліжок та повідомлено про скорочення працівників згідно списку додатку №1 до наказу №101-о (а.с.56).

Згідно додатку №1 до наказу № 101-о від 28 жовтня 2018 року, позивачка ознайомлена під підпис з наказом «Про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників санаторію» (а.с. 15-16).

Відповідно до наказу № 53-к від 21 грудня 2017 року, ОСОБА_1 як медичну сестру палатну фтизіопульмонологічного відділення звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.20).

Згідно посвідчень №№ 1163, 1227 ОСОБА_1 проходила атестацію в атестаційній комісії при Івано-Франківській обласній клінічній лікарні та їй присвоєно вищу кваліфікаційну категорію за спеціальністю сестринська справа (а.с.13).

Згідно свідоцтва № 1990-92 до диплому НОМЕР_1 спеціальність позивачки - «дієтотерапія», «медична сестра по лікувальному харчуванню» (а.с.138).

Відповідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 працювала сестрою медичною з дієтичного харчування та згідно наказу №32-к від 29 червня 2010 року переведена на посаду медичної сестри палатної (а.с.12).

Згідно штатного розпису КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2017 рік у фтизіопульмонологічному відділенні рахувалось 4,75 посад сестри медичної палатної вищої категорії та у фтизіопульмонологічному реабілітаційному відділенні 4,0 посад сестри медичної палатної (а.с. 106-113).

За штатним розписом КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2018 рік, фтизіопульмонологічне відділення та фтизіопульмонологічне реабілітаційне відділення об'єднані та є в наявності 5,0 посад сестри медичної палатної вищої категорії (а.с. 114-122).

Відповідно трудової книжки ОСОБА_1 звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 9-12).

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Підставою розірвання трудового договору є скорочення штату або чисельності працівників. Власник вправі самостійно визначати чисельність і штатний розпис. Тому рішення Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської обласної державної адміністрації про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» відповідає нормі закону, згідно якої власник може самостійно визначати штат і чисельність працівників.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

ОСОБА_1 як підставу для поновлення на роботі вважає її тривалий безперервний стаж роботи в КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка».

Установлено, що за наявності 5,0 посад сестри медичної палатної вищої категорії фтизіопульмонологічного відділення КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації залишені на роботі працівники сімейні, які мають на утриманні двох і більше утриманців та особи, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Зазначені обставини підтверджені даними, які містяться у особових картках цих працівників (а.с.213, 222-254, 1-48 т.2).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було за два місяці персонально повідомлено про звільнення з роботи, так як спростовуються даними, які містяться в додатку №1 до наказу №101-о від 28 жовтня 2018 року про те, що позивачка ознайомлена під підпис з наказом «Про зміни в організації роботи і праці та скорочення штатної чисельності працівників санаторію» (а.с.15).

Відповідно штатного розпису у КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2018 рік вакантні посади відповідно до професії позивачки відсутні, тому її твердження про те, що її незаконно не ознайомили з наявними вакансіями та не запропонували іншу роботу є безпідставними, оскільки згідно ч.3 ст.49-2 КЗпП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю та вільних посад, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказів, які б достовірно підтверджували про те, що ОСОБА_1 звільнена з посади медичної сестри палатної фтизіопульмонологічного відділення згідно наказу №53-к від 21 грудня 2017 року з порушенням вимог трудового законодавства позивачкою не подано.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 12, 81 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом першої інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).

Перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, на підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, Івано-Франківський апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Яремчанського міського суду від 02 серпня 2018 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 391, 392 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Яремчанського міського суду від 02 серпня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 22 листопада 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: І.О.Максюта

Р.Й.Матківський