Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9676/17
Р І Ш Е Н Н Я

26 липня 2018 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав та стягнення компенсації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Компанія «Фреш», -

встановив:

ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав та стягнення компенсації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Компанія «Фреш».

Свій позов обгрунтовує тим, що в 2011 та 2012 роках вона своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва - картину під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_1» та картину під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_2», під час створення яких, вклала у твори творчу працю, любов, натхнення, переживання та інші емоції. Авторство на твори підтверджується її підписом на картинах, як це передбачено ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про авторське право і суміжні права». Своє авторське право вона зареєструвала у Державному департаменті інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України, про що їй видано Свідоцтво про реєстрацію авторського права № 73811 від 12 вересня 2017 року.

29 серпня 2017 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_2, здійснювалося розповсюдження наступних товарів: «Зошит офісний», штрих код №642; артикул № Т-А4-SК-32-KL/60g-16333, на лицевій стороні якого протиправно використано її твір, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2012р.); «Зошит офісний», штрих код №642; артикул № Т-А4-SК-32- KL/60g-16332, на лицевій стороні якого протиправно використано її твір, а саме частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011р.). Реалізація вказаних товарів підтверджується чеком від 29 серпня 2017 року о 16:40:31 та чеком від 29 серпня 2017 року о 16:41:50 та квитанцією з банківського терміналу.

Примірники творів, що реалізується відповідачем мають юридичний статус «контрафактний», так як містять в своїй структурі належний виключно їй об'єкт авторського права, а вона в свою чергу не надавала відповідачу дозволу на використання, ні самих творів, ні їх самостійних частин.

Тому факт розповсюдження (реалізація, продаж) відповідачем контрафактних примірників творів є фактом піратства і як вивід порушенням прав позивача в рамках п. б) ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», згідно якого, порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів.

Згідно пункту 44 постанови Пленуму ВСУ №5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» відповідно до пункту «б» статті 50 Закону №3792-ХІІ (3792-12) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Згідно п. 42 постанови Пленуму ВСУ №5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону №3792-ХІІ (3792-12) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону №3792-ХІІ (3792-12), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що суми компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат буде достатньою для поновлення її майнових авторських прав.

На підставі наведеного, уточнившись з позовними вимогами просила суд захистити порушені ФОП ОСОБА_5 авторські права ОСОБА_4 на твори образотворчого мистецтва - картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», шляхом стягнення з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суми компенсації в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на момент розгляду справи.

Провадження у справі відкрите на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 грудня 2017 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 січня 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ТОВ «Фреш».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2018 року закрите підготовче провадження по справі, справа призначена до судового розгляду.

Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачу має бути відмолено в задоволенні позову у зв'язку з малозначністю правопорушення. Крім того вважає недоведеними факти наявності у позивач авторського права на твори та порушення прав позивача саме відповідачем по даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 в 2011 та 2012 роках своєю творчою працею створила твори образотворчого мистецтва - картину під назвою - ІНФОРМАЦІЯ_1» та картину під назвою - «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір НОМЕР_2 від 12 вересня 2017 року, автором «ІНФОРМАЦІЯ_4» є ОСОБА_4.

29 серпня 2017 року в магазині канцелярії «ІНФОРМАЦІЯ_3», господарську діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_5, за адресою: АДРЕСА_2, здійснювалося розповсюдження наступних товарів: «Зошит офісний», штрих код №642; артикул № Т-А4-SК-32-KL/60g-16333, на лицевій стороні якого використано частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2012р.); «Зошит офісний», штрих код №642; артикул № Т-А4-SК-32- KL/60g-16332, на лицевій стороні якого використано частину картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (2011р.). Реалізація вказаних товарів підтверджується чеками від 29 серпня 2017 року о 16:40:31, о 16:41:50 та квитанцією з банківського терміналу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що автором є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», згідно зі статтями 177 та 424 ЦК (435-15) майнові права, результати інтелектуальної, творчої діяльності відносяться до об'єктів цивільних прав, а за статтею 178 ЦК ( 435-15 ) вони є оборотоздатними. Реєстрація права на об'єкти інтелектуальної власності у відповідності з вимогами чинного законодавства здійснюється Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Проте необхідно враховувати, що авторське право на твір виникає внаслідок факту створення твору. Тому для виникнення та здійснення авторського права не вимагається реєстрація права на твір чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Реєстрація може здійснюватись на вимогу суб'єкта авторського права, але вона не має правовстановлюючого характеру.

У зв'язку з викладеним суд вважає, що твердження представника третьої особи про те, що позивачка не довела факт наявності у неї авторського права на твори є безпідставним.

За змістом положень ст. 440 ЦК України і ч.3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону «Про авторське право і суміжні права» N 3792-XII); шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК ( 435-15 ), стаття 11 Закону N 3792-XII) ( 3792-12 ). Зокрема, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Це положення застосовується також у разі опублікування твору під псевдонімом, який ідентифікує автора.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

Доказів, які спростовували б доводи позивача, відповідачем не надано, відтак не доведено дотримання ним авторських прав позивача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 2 пункту 44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Факт реалізації товару, на яких незаконно відтворено твори образотворчого мистецтва позивача матеріалами справи підтверджено, зокрема копіями таких товарів та копіями товарних чеків.

Відповідно до п.б ч.1 ст. 50 Закону України «Про авторське право та суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту є, піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, незаконне оприлюднення програм організацій мовлення, камкординг, кардшейрінг, а також Інтернет-піратство, тобто вчинення будь-яких дій, які відповідно до цієї статті визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав з використанням мережі Інтернет.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій (пункт «г» ч.1 ст.52 цього Закону).

Пунктом 42 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» передбачено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо.

При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК ( 435-15 ), зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII) ( 3792-12 ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Визначаючи розмір компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у зв'язку з порушенням її авторських прав, суд враховує що порушення носило одноразовий характер, розмір доходу, який отримав відповідач внаслідок порушення прав позивачки становить 36 грн., та приходить до висновку що розмір такої компенсації становить 15 мінімальних заробітних плат, які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі, що відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року становить 3723 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки «інших виплат». Таким чином правильним є при визначені розміру відповідної компенсації застосування приписів пункту 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1600 грн.

З огляду на викладене, сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 24000 грн. (1600 грн. х 15).

У зв'язку з цим вважає, що позов підлягає до частикового задоволення.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надана копія квитанції, з якої вбачається, що 9 січня 2018 року позивач сплатив адвокатському об'єднанню «Фіделіум» 1000 грн. за адвокатські послуги. З договору про надання правової допомоги №07-09/17-ц, укладеного 27 вересня 2017 року між ОСОБА_4 та адвокатським об'єднанням «Фіделіум» вбачається, що адвокатське об'єднання здійснює представництво інтересів клієнта, що полягає в забезпеченні реалізації прав та обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в якості позивач, відповідача, скаржника, заявника, правопорушника, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав та обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Для надання правової допомоги клієнту, адвокатське об'єднання призначає адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_2

Як вбачається з детального опису робіт (надання послуг), виконаних адвокатом згідно договору №07-09/17-ц від 27 вересня 2017 року, адвокатами затрачено 14 годин і розмір компенсації становить 10000 грн.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року N 5076-VI (далі - Закон №5076) під іншими видами правової допомоги розуміють види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Разом з тим, визначаючи розмір витрат суд виходить з того, що умови визначення розміру гонорару адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом №5076.

Відповідно до ст.30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно ЦПК України витрат витрат на професійну правничу допомогу має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст.30 Закону №5076. Тобто, суд зобов'язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов'язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п.269).

За таких обставин, враховуючи зміст позову (обсяг викладених обставин, зміст правового обґрунтування, обсяг розрахунку пені), складність змісту спірних правовідносин, а також тривалість судового засідання з розгляду справи, враховуючи принципи розумності і справедливості суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню в межах суми 5000 грн.

На підставі наведеного, ст.440 ЦК України, Закону України «Про авторські та суміжні права», керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273 ЦПК України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про захист прав та стягнення компенсації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Компанія «Фреш» задовльнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1 (іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_3) компенсацію за порушення авторських прав в сумі 24000 грн., та 5640 грн. судових витрат, а всього 29640 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 7 серпня 2018 року.

Головуючий: Р. В. Демчик