Справа № 521/3882/18
Номер провадження 2/521/2502/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.,

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, за місцезнаходження у м. Одесі, пл. Думська, 1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за місцезнаходження у м. Одесі, вул. Пантелеймонівська, 28-1, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

05.03.2018 р. ОСОБА_4 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси за вказаною позовною заявою, у якій просила визначити додатковий строк для прийняття заяви про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_6, протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказала, що є рідною сестрою ОСОБА_6 До лютого 2018 р. вона підтримувала з братом стосунки через соціальні мережі, іншого способу підтримання стосунків не було, оскільки у позивача своя сімя, у брата інші клопоти. У лютому 2018 р. через батька брата ОСОБА_7, дізналась, що ОСОБА_6 помер ще 21.12.2015 р. Позивач була дуже шокована, оскільки була впевнена, що спілкується зі своїм братом. Так сталося з тих причин, що після смерті сина батько ОСОБА_7 почав від імені сина вести переписку через соціальні мережі з усіма знайомими та родичами сина, приховуючи його смерть, щоб інші не страждали від його втрати. ОСОБА_4 осудила такі дії батька брата, який навмисно не прийняв спадщину, а тому єдиним спадкоємцем залишилась позивач, як спадкоємець другої черги. Після звернення до нотаріальної контори ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку для її прийняття. Пропуск строку стався з вини батька ОСОБА_8, який говорив, що його син відправився у рейс та був у відчаї через втрату молодого сина та до останнього намагався приховати його смерть. Вказане свідчить про пропуск строку позивачем з поважних причин.

У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлену позовну вимогу та просили її задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючсь на відсутність поважних причин для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.04.2018 р. заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 р. клопотання представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 завірену належним чином копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6, померлого 21 грудня 2015 р., останнє місце проживання якого є: АДРЕСА_1.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2018 р. заяву представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру 2 по вул. Степова (колишня вул. Мізікевича), 56 у м. Одесі, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., в іншій частині заяви відмовлено.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_9 народилася 02.04.1970 р., її батьками записано ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ЖД № 482941. (а.с. 23)

З ОСОБА_10 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 24.02.2018 р. ОСОБА_9 10.06.1988 р. уклала шлюб з ОСОБА_12, внаслідок чого прізвище дружини змінено на «Добрянська». (а.с. 20)

Відповідно до ОСОБА_12 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 23.02.2018 р. та свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 015571 ОСОБА_13 уклала шлюб 25.03.2006 р. з ОСОБА_14, прізвище дружини стало «Малицька». (а.с. 24, 26)

ОСОБА_6 народився 03.06.1985 р., його батьками вказано ОСОБА_7 та ОСОБА_11, про що видано свідоцтво про народження серії V-ЖД № 376780. (а.с. 29)

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 уклали шлюб 25.07.1987 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 455515. (а.с. 12)

Таким чином, позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є рідними сестрою та братом, тому що мають спільну матір.

З Договору № 95/0685Д купівлі-продажу нерухомого майна від 21.03.1995 р., укладеного на Одеській універсальній товарній біржі, вбачається, що ОСОБА_15 продав, а ОСОБА_11, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_6 купили квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Мізікевича (на теперішній час вул. Степова), 56, кв. 2. Право власності зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в ОМБТІ під № 51пр-стор.95 р. № 428 від 21.08.1997 р. (а.с. 15-16)

Згідно повторному свідоцтву про смерть серії І-ЖД № 257924 ОСОБА_11 померла 18.07.1997 р. у віці 48 років (актовий запис № 5797). (а.с. 28)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1998 р., зареєстровано в реєстрі за № 2-2832, виданим державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори спадкоємцем майна ОСОБА_11, померлої 18.07.1997 р. є її син ОСОБА_6 Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з ? частини ізольованої квартири під № 2, розташованої у м. Одесі по вул. Степовій (колишня Мізікевича) в будинку під № 56, загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м. (а.с. 8)

21.12.2015 р. у віці 30 років помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 435142 (актовий запис № 13142). (а.с. 27)

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 р., яке набрало законної сили, заяву Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_6, за участю заінтересованої особи Виконавчого комітету Одеської міської ради задоволено, визнано спадщину після смерті ОСОБА_6, що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, відумерлою. (а.с. 17-18)

Відповідно до довідки-характеристики від 13.03.1998 р. № 98.031 та довідки (виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію) № 178 від 26.02.2018 р. ОСОБА_6 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Інші особи, зареєстровані за вказаною адресою, відсутні. (а.с. 13, 25)

Заповіту після своєї смерті спадкодавець не залишив.

З відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 № 154/01-16 від 05.07.2018 р. видно, що нею спадкова справа після смерті ОСОБА_6, померлого 21.12.2015 р., не заводилася. (а.с. 117)

Листом від 26.02.2018 р. № 42/01-16 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_4, що нею пропущено строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 21.12.2015 р. та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. (а.с. 14)

З показань свідка ОСОБА_7, батька спадкодавця, видно, що його син, ОСОБА_6 проживав один за адресою: АДРЕСА_2. В цій квартирі він знайшов мертвого сина, про його смерть нікого не повідомляв, похоронів не робив. Про смерть сина, можливо повідомив ОСОБА_4В, у 2017 році, можливо пізніше. Син користувався соціальною мережею «Вконтакте». Також свідок ОСОБА_7 показав, що він не спілкувався з ким-небудь через Інтернет, що він не памятає чи спілкувався через мережу «Вконтакте» від імені сина з ким-небудь. Спадщину не прийняв, тому що не було такої думки.

Свідок ОСОБА_16, сусідка ОСОБА_6, показала, що бачила ОСОБА_6 1-2 рази на рік. На початку 2018 року або в кінці 2017 р. дізналась від ОСОБА_4, що ОСОБА_6 помер. Батька ОСОБА_8 знає, бачила його тільки у дворі, на тему смерті його сина не спілкувались.

Допитана у якості свідка ОСОБА_17, сусідка ОСОБА_6, показала, що знала батька ОСОБА_8, з ним спілкувалась рідко. Про смерть ОСОБА_8 дізналася 2-3 тижні тому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_4, яка є рідною сестрою ОСОБА_6, бажає прийняти спадщину після його смерті, оскільки визначений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини нею пропущено.

З матеріалів справи вбачається, що позивач спадщину не прийняла ні шляхом подання заяви до нотаріальної контори, ні шляхом проживання постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1270 ЦК України якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 для ОСОБА_4, як сподкоємця другої черги сплинув, 21 вересня 2016 року.

Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На переконання суду позивач пропустив строк для прийняття спадщини не з поважних причин, що не повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Причиною, яку ОСОБА_4 вважає поважною, названо не знання про смерть ОСОБА_6 та те, що батько брата ОСОБА_7 почав від імені сина вести переписку через соціальні мережі з усіма знайомими та родичами сина, приховуючи його смерть. Пропуск строку стався з вини батька ОСОБА_8, який говорив, що його син відправився у рейс та був у відчаї через втрату молодого сина та до останнього намагався приховати його смерть.

Надаючи оцінку твердженню про те, що позивач була позбавлена права на подання заяви, оскільки не знала про смерть брата, суд виходить з наступного.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказані обставини не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи. Представниками позивача не названо соціальну мережу, через яку було здійснено листування між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, не надано відповідних письмових доказів, а саме роздрукування листування. На переконання суду, у разі такого спілкування, стороною позивача були б надані відповідні докази.

Безпосередньо сприймаючи показання свідка ОСОБА_7, суд прийшов до внутрішнього переконання про те, що ОСОБА_7 зовсім не спілкувався з ОСОБА_4 та іншими особами через соціальні мережі.

За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які також повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1486цс15 від 04 листопада 2015 року.

На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 76-77, 80-81, 263-265, 353 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 (АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1) до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 21 грудня 2015 року, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 17 серпня 2018 року.

С У Д Д Я: