Ухвала

10 жовтня 2018 року

місто Київ

справа № 263/12686/16-ц

провадження № 61-20690св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В.О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року у складі судді Ікорської Є. С. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Биліни Т. І., Лісового О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23 жовтня 2013 року у розмірі 23 924, 46 грн.

Позов обґрунтовувався тим, що 23 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір без номеру, на підставі якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 000, 00 грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складався із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 12 липня 2016 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 23 924, 46 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3 разом із судовими витратами на оплату судового збору в розмірі 1 378, 00 грн.

Як на правові підстави позову банк посилався на правила статей 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 07 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором станом на 12 липня 2016 року в загальній сумі 22 009, 01 грн та судові витрати в сумі 1 267, 76 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що оскільки ОСОБА_3 порушує умови кредитного договору, то вимоги банку про стягнення заборгованості є аргументованим. Проте, враховуючи, що відповідач є громадянином України, який зареєстрований та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», штрафні санкції за укладеним з ним кредитним договором нараховувати заборонено, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів не підлягає задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що ОСОБА_3 порушив умови договору про надання банківських послуг (про отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку) та допустив заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Відповідно до договору, до якого приєднався відповідач підписавши заяву-анкету, він підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_3, не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, у квітні 2017 року звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування вимог касаційної скарги ОСОБА_3 посилається на те, що кредитний договір між сторонами не укладався, а надана банком заява, яка ним підписана, свідчить лише про його згоду отримувати банківські послуги, але які саме банківські послуги будуть надані вони в письмовій формі не домовлялись. На переконання заявника, крім попередньої згоди про надання банківських послуг, сторони повинні укласти договір щодо послуг, замовлених клієнтом банку. До відома відповідача не були доведені умови кредитування, суму кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом, строк кредитування та інше.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області зазначену цивільну справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто під час розгляду справ з аналогічними фактичними обставинами банки на підтвердження тих чи інших умов кредитування повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Таким чином, оскільки наведений правовий висновок суперечить правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-144цс14, колегія суддів Верховного Суду у складі об'єднаної палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вважала, що це є необхідним для формування єдиної правозастосовчої практики розгляду судами аналогічних спорів.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що справа № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 263/12686/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 23 березня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик