ПОСТАНОВА

Іменем України

04 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 405/8541/16-ц

провадження № 22-ц/781/1214/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда в складі судді Шевченко І.М. від 03 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

встановив:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 22 червня 2016 року з телефонної розмови з сільським головою Рівнянської сільської ради та редактором газети «Новоукраїнські новини» їй стало про те, що на електронну адресу Рівнянської сільської ради та редакції редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини» з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист від громадянина ОСОБА_2 про розміщення статті «ІНФОРМАЦІЯ_2». Вказану статтю редакційно-видавниче об'єднання «Новоукраїнські новини» не друкувало, але не зважаючи на це, інформація яка в ній містилася стала відома певному колу осіб, а саме працівникам редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини», включаючи головного редактора, редактора, так і працівникам Рівнінської сільської ради, сільському голові, секретарю сільської ради. Факт отримання статті зазначеними установами, підтверджується їх письмовими відповідями. Також зазначає, що у даному листі-статті викладена про неї інформація, яка не відповідає дійсності, порочить її честь, гідність та ділову репутацію, а саме те, що вона шляхом незаконних оборудок та підробленням деяких документів заволоділа майновими паями людей, відібрала все шахрайським шляхом, влаштувала геноцид у селі Рівному, терор, залякує та шантажує людей, знешкоджує водогін та свердловини, дороги, освітлення, пасовиська. Вказує, що зазначена інформація є неправдивою, яка порочить її ділову репутацію як професіонала у своїй сфері, оскільки вона являється директором СТОВ «Колос» на протязі 16 років. Посилаючись на ці обставини, просила зобов'язати ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня набрання законної сили судового рішення у справі, спростувати відомості, що не відповідають дійсності, порочать її честь, гідність та ділову репутацію, шляхом направлення на електронну адресу Рівнянської сільської ради та редакції редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини» з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 листа з відповідним текстом щодо спростування недостовірної інформації під заголовком ІНФОРМАЦІЯ_3:

-ІНФОРМАЦІЯ_4;

-«ІНФОРМАЦІЯ_5» з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист від громадянина ОСОБА_2 про розміщення статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» в якому було поширено інформацію, що не відповідає дійсності та завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_10.

Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Під час розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги, обґрунтовуючи їх тим, що вказана інформація від відповідача була отримана ПАТ «НВП «Радій» та ТОВ «Зерновик», просила зобов'язати відповідача протягом десяти днів з дня набрання законної сили рішенням суду простувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать її честь і гідність та ділову репутацію, шляхом направлення на електронну адресу Рівненської сільської ради ІНФОРМАЦІЯ_6 та редакції редакційно-видавничого об'єднання «Новоукрїнські новини» листа з відповідним текстом спростування недостовірної інформації, під заголовком ІНФОРМАЦІЯ_3:

«ІНФОРМАЦІЯ_8 року на електронну адресу Рівнянської сільської ради надійшли матеріали статті громадянина ОСОБА_2 до редакції газети, в якій викладена інформація стосовно директора СТОВ «Колос» ОСОБА_1 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» в яких було поширено інформацію, що не відповідає дійсності та завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1, а саме:

-в абзаці першому на сторінці першій зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

-в абзаці п'ятому на сторінці першій зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

-в абзаці третьому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_8»;

-в абзаці четвертому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_9»;

-в абзаці другому на третій сторінці зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_9». ІНФОРМАЦІЯ_10».

«ІНФОРМАЦІЯ_11 року на електронну адресу редакції редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини» з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов лист від громадянина ОСОБА_2 про розміщення статті «ІНФОРМАЦІЯ_12» в якому було поширено інформацію, що не відповідає дійсності та завдає шкоди її честі, гідності та діловій репутації, а саме:

-в абзаці першому на сторінці першій зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_12»;

-в абзаці п'ятому на сторінці першій зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_12в.»;

-в абзаці третьому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_12»;

-в абзаці четвертому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_13»;

-в абзаці другому на третій сторінці зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_13». ІНФОРМАЦІЯ_10».

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня набрання законної сили судового рішення по справі спростувати відомості, що не відповідають дійсності, порочать її честь, гідність та ділову репутацію шляхом направлення на юридичну адресу ТОВ «Зерновик» вул. Котовського, 33 м. Новоукраїнка, Кіровоградська область та ПАТ НВП «Радій» вул. Академіка Тамма, 29 м. Кропивницький, листа з відповідним текстом щодо спростування недостовірної інформації, під заголовком ІНФОРМАЦІЯ_3:

«ІНФОРМАЦІЯ_8 року на адресу ТОВ «Зерновик» надійшли матеріали статті громадянина ОСОБА_2 до редакції газети, в якій викладена інформація стосовно директора СТОВ «Колос» ОСОБА_1 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» в яких було поширено інформацію, що не відповідає дійсності та завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації ОСОБА_1, а саме:

-в абзаці першому на сторінці першій зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_14»;

-в абзаці п'ятому на сторінці першій зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_14.»;

-в абзаці третьому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_14»;

-в абзаці четвертому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_15»;

-в абзаці другому на третій сторінці зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_15». ІНФОРМАЦІЯ_10".

«ІНФОРМАЦІЯ_11 року до ПАТ НВП «Радій» надійшли матеріали статті громадянина ОСОБА_2 до редакції газети, в якій викладена інформація стосовно директора СТОВ «Колос» ОСОБА_1 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», в яких було поширено інформацію, що не відповідає дійсності та завдає шкоди її честі, гідності та діловій репутації, а саме:

-в абзаці першому на сторінці першій зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_15»;

-в абзаці п'ятому на сторінці першій зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_15»;

-в абзаці третьому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_15»;

-в абзаці четвертому на другій сторінці зі слів,- «ІНФОРМАЦІЯ_9»;

-в абзаці другому на третій сторінці зі слів, - «ІНФОРМАЦІЯ_9». ІНФОРМАЦІЯ_10».

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_11 року позивач, з телефонної розмови з сільським головою Рівнянської сільської ради ОСОБА_4 та редактором газети «Новоукраїнські новини» дізналась про те, що на електронну адресу Рівнянської сільської ради та редакції редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини» з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_16 надійшов лист від громадянина ОСОБА_2 про розміщення статті «ІНФОРМАЦІЯ_12». Як зазначає позивач вказану статтю редакційно-видавниче об'єднання «Новоукраїнські новини» не друкувало, але не зважаючи на це, інформація яка в ній міститься стала відома певному колу осіб, а саме як працівникам редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини», включаючи головного редактора, редактора, так і працівникам Рівнянської сільської ради, сільському голові, секретарю сільської ради. На підтвердження вказаного факту позивачем надана відповідь Рівнянської сільської ради на адвокатський запит від 22.11.2016 року за № 849, де зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року на електронну адресу Рівнянської сільської ради надійшли матеріали статті громадянина ОСОБА_2 до редакції газети, в якій викладена інформація стосовно директора СТОВ «Колос» ОСОБА_1 та додано копію даного листа.

Крім того, редакційно-видавниче об'єднання «Новоукраїнські новини» також надало відповідь на адвокатський запит датоване ІНФОРМАЦІЯ_17 , де вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_11 року на електронну адресу редакції редакційно-видавничого об'єднання «Новоукраїнські новини» з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_16 надійшов лист від громадянина ОСОБА_2 про розміщення статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» та надано роздруківку вказаного листа.

Також дана стаття громадянина ОСОБА_2 була надана ІНФОРМАЦІЯ_11 року громадянином ОСОБА_2 до адміністрації ПАТ «НВП «Радій» та ІНФОРМАЦІЯ_8 року до адміністрації ТОВ «Зерновик».

Разом з тим, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом 16 років працювала директором СТОВ «Колос» Новоукраїнського району Кіровоградської області, тобто є публічною і посадовою особою.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що інформація, яку просить спростувати позивач, за своїм змістом є оціночним судженням, що виражає суб'єктивну думку, стосується діянь публічної особи, та спростуванню не підлягає.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом статей 94, 277 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно зі статтею 277 ЦК України і статтею 12 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639 цс 17.

28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

В судовому засіданні сторони не заперечували, що ОСОБА_1 є публічною особою, займається громадською діяльністю, неодноразово займала керівні посади в місцевому сільськогосподарському підприємстві та у міській раді, обиралась депутатом в органи місцевого самоврядування.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що спірні висловлювання відповідача у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» не підлягають спростуванню, є правильним.

Отже, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.09.2018 року.

Головуючий:

Судді: