Справа № 720/1966/17
Провадження № 6/720/4/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2018 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

державного виконавця Манжосова М.П.

представника боржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Своє подання державний виконавець мотивує тим, що на примусовому виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління територіального управління юстиції у Чернівецькій області перебуває зведене виконавче провадження № 48675133 про стягнення заборгованостей з боржника ДП «Вашківецький спиртовий завод» на користь стягувачів різної форми власності. Просить розглянути подання по суті та вирішити питання щодо звернення стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику підприємству «Вашківецький спиртовий завод» та розташовано по вул. Горького, 8 в м. Новоселиця Чернівецької області, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, що не входить до складу цілісного майнового комплексу боржника.

Вирішуючи дану скаргу, суд виходить з того, що відповідно до ст. 129 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Повне виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що звертає увагу Конституційний Суд України (абзац другий п. 3 мотивувальної частини рішення КС України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Право на отримання кінцевого результату є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод, а обовязкове виконання судового рішення складовою права на справедливий судовий захист.

При цьому, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності та господарювання. Усі субєкти права власності рівні перед законом (ст. 13 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

При винесенні ухвали суд бере до уваги, що рішення за якими відкриті виконавчі провадження не виконані і не втратили своєї законної сили.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Постановою Пленуму Вищого господарського Суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» враховуючи положення статті 121-2 ГПК розяснено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає лише місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають обєктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо). Оскільки прийняття органами ДВС, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає відповідно до статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до зазначених судів (пункт 9.1).

З огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги ст.ст. 1, 4-1, 2 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до роз"ясень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», господарським судам підвідомчі на загальних підставах справи зі спорів, повязані з визнанням права на майно, на яке накладено арешт, і про зняття з нього арешту за умови, коли сторонами у судовому процесі є підприємства чи організації у розумінні статті 1 ГПК (ст.4 ГПК в новій редакції)

Разом з тим, відповідно до розяснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України і з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 03 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спори за участю фізичної особи-підприємця не належить розглядати в порядку цивільного судочинства коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді, навіть після припинення підприємницької діяльності, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності.

У порядку цивільного судочинства належить розглядати скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання таких виконавчих документів, виданих на підставі судових рішень, ухвалених відповідно до норм ЦПК та поданих сторонами виконавчого провадження.

За змістом ст. 440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти. Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішується судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено , що боржником в даному виконавчому провадженні є ДП «Державне підприємство «Вашківецький спиртовий завод» і виконання проводилося на підставі рішень господарського суду.

Таки чином, дане подання підсудне господарському суду і вимоги державного виконавця не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, провадження у справі за поданням державного виконавця слід закрити.

На підставі наведеного, суд керуючись ст.ст. 255, 440, 446 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, закрити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: