Номер провадження: 22-ц/785/1808/18
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника Одеської міської ради та представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради (за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Свяченої Ю.Б. 21 березня 2017 року у м. Одеса,-

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди (т.1, а.с. 2-5).

В обґрунтування свого позову, який було уточнено, посилався на те, що з 1997 по 2004 рік ОСОБА_2 неодноразово звертався до Одеської міської ради із заявами про виділення йому земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, які залишились без відповіді.

У зв'язку із цим, позивач був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року було зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1; зобов'язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню позивачу вищевказаної земельної ділянки на розгляд сесії Одеської міської ради.

Рішенням сесії ОМР №1784-V від 05 жовтня 2007 року позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Висновками Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-11/657-225ПЗ-К від 22 квітня 2014 року і Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області №711/В від 26 червня 2014 року вищевказаний проект землеустрою було погоджено. Незважаючи на вищевказане, Одеською міською радою не було погоджено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки.

В подальшому, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року було визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_2 безоплатно земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вищевказана постанова суду також не була виконана Одеською міською радою.

У зв'язку з вищевказаними протиправними, на думку позивача, діями Одеської міської ради, ОСОБА_2 поніс матеріальні витрати у розмірі 10 792, 27 гривень, які були сплачені на замовлення та розробку проектної документації на земельну ділянку, а також позивачеві було завдано моральної шкоди, яку останній оцінив в 500 000 гривень (т.1, а.с. 94-99).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 10 792, 27 гривень, шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади.

Стягнуто з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 500 гривень, шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади (т. 1, а.с. 131-136).

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с. 179-186).

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с. 197-200).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника Одеської міської ради та представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із факту доведеності вимог позивача про стягнення з Одеської міської ради на його користь матеріальної шкоди у розмірі 10 792, 27 грн., що складає витрати на замовлення та розробку проектної документації на земельну ділянку, а також дійшов висновку, що протиправними діями та бездіяльністю відповідачів ОСОБА_2 була спричинена моральна шкода в сумі 1 500 грн., яка має бути стягнута з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що під майновою шкодою у даній справі розуміються понесені ОСОБА_2 майнові витрати, а саме - грошові кошти, які він сплатив за надані послуги різним юридичним особам (КП «Одеспроект», КП «Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів»).

Однак, позо увагою суду залишився той факт, що Одеська міська рада не була стороною у договірних відносинах позивача зі вказаними підприємствами.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 903 цього Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Обов'язкове проведення землеустрою передбачено спеціальним законодавством, а саме, ст. 20 Закону України «Про землеустрій». Крім того, відповідно до ст. 22 вказаного Закону, землеустрій здійснюється на підставі договорів, укладених між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою.

Згідно ст. 27 Закону України «Про землеустрій», замовники документації із землеустрою зобов'язані прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Таким чином, плата за договором про надання певних послуг (у даному випадку - послуг з розробки документації із землеустрою) є обов'язком замовника, який встановлений законодавством та умовами відповідного договору, а тому не може вважатись майновою шкодою. Позивач добровільно, на власний розсуд, уклав з відповідними підприємствами договори про надання послуг, отримав такі послуги, прийняв результати їх виконання та оплатив їх вартість, а тому колегія суддів доходить до висновку про відсутність факту заподіяння ОСОБА_2 майнової шкоди, у тому числі із боку Одеської міської ради.

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 1 500 гривень, шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, а також посадовою особою такого органу при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування.

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно законодавства органи державної влади й управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Місцеві ради (органи місцевого самоврядування) мають статус органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління.

Тобто, у разі завдання шкоди органом місцевого самоврядування - саме цей орган повинен відшкодувати шкоду особі.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Судом першої інстанції вищевказане не було прийнято до уваги, а тому помилково вирішено стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Головним управлінням Державної

казначейської служби України в Одеській області з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади.

Одночасно, з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України, колегія суддів вважає доведеним факт завдання ОСОБА_2 моральної шкоди бездіяльністю посадових осіб Одеської міської ради.

Як роз'яснено в п. п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2006 року було зобов'язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання ОСОБА_2 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1; зобов'язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню позивачу вищевказаної земельної ділянки на розгляд сесії Одеської міської ради. Постанова суду у встановленому законом порядку Одеською міською радою не виконана.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року було визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради, яка полягає в ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_2 безоплатно земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вищевказана постанова суду також не була виконана Одеською міською радою..

Оскільки постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, яка набула законної сили, встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб Одеської міської ради, та враховуючи тривале, з 2006 року, порушення законних прав ОСОБА_2, колегія суддів доходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю посадових осіб Одеської міської ради.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Тому, з врахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Одеської міської ради на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_2 до Одеської міської ради (за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області) про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

В решті позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03 жовтня 2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

А.А. Калараш