Справа №: 398/3181/18
провадження №: 2-о/398/159/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" жовтня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Колісник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрія цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

встановив:

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, у якій просив встановити факт, що дійсно дублікат Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.01.2012 року та зареєстрований 05.01.2012 року за № 9370/95 Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації на квартиру АДРЕСА_1, в тому числі на ім'я ОСОБА_3 дійсно належить ОСОБА_4, яка померла 23 травня 2011 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що заявнику було відмовлено нотаріусом Олександрійської міської нотаріальної контори № 1 у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті ОСОБА_4, у звязку з тим, що існують розбіжності в написанні прізвища у правовстановлюючому документі на квартиру, у якому зазначено прізвище Юдіна з документом, що посвідчував особу матері, а в даний час з її свідоцтвом про смерть (ОСОБА_4), про що свідчить лист-відмова за № 97/02-31 від 26.01.2012 року. Заявник зазначає, що виправити помилку в свідоцтві про право власності на житло не є можливим, оскільки власника ? частини квартири немає серед живих. Причиною виникнення розбіжностей є те, що, розірвавши шлюб з батьком заявника ОСОБА_5, ОСОБА_6 повернула собі дошлюбне прізвище Луценко, однак користувалась паспортно, виданим на прізвище ОСОБА_6. Тому 19.03.1993 року свідоцтво про право власності на квартиру було видано на імя ОСОБА_3, що відповідало імені зазначеному у паспорті.

Представник заявника ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала заяву та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 11 вересня 2018 року надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі. Також зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви та зазначив, що між ним та його братом, ОСОБА_1 спір про право відсутній.

Суд, заслухавши заявника, дослідивши докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

4 січня 2012 року Олександрійська міська рада видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким квартира № 49 за адресою м. Олександрія, вул. 6 -го Грудня, 141/5, площею 65, 4 кв.м. приватизована і належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Підставою для видачі цього свідоцтва було розпорядження від 19.03.1993 №868.

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Олександрійським МБТІ № 32789981 від 5 січня 2012 року власниками вказаної вище квартири також зазначені ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

У технічному паспорті на зазначену вище квартиру її співвласником зазначено Юдіна Світлана Никифорівна.

Відповідно до свідоцтва про ожруження ОСОБА_5 та ОСОБА_4 одружилися 3 травня 1975 року, після укладення шлюбу дружина взяла прізвище ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про народження заявника прізвище його матері також зазначено як Юдіна.

Згідно свідоцтва про розлучення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_8 І-ОЛ № 330346 від 16 липня 1984 року, зазначено, що вона змінила прізвище з Юдіної на Луценко.

Проте, ОСОБА_4 продовжувала користуватися до 15 квітня 1999 року паспортом радянського зразка, у якому її прізвище було зазначено як Юдіна. Ця обставина визнається заявником та заінтересованими особами та узгоджується з наданими суду доказами.

15 квітня 1999 року ОСОБА_4 отримала паспорт громадянина України, у якому її прізвище було зазначено правильно з урахуванням свідоцтва про розірвання шлюбу, а саме ОСОБА_4;

У свідоцтві про смерть ОСОБА_8 І-ОЛ № 13431 від 23 травня 2011 року, актовий запис № 602 прізвище матері заявника зазначено Луценко.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_9, який є сусідом заявника, повідомив, що знає сім'ю Юдиних приблизно з 1983 року. Вони проживали у квартирі за адресою Олександрія, АДРЕСА_2 щонайменше з 1982 року. Сімя складалась з ОСОБА_3, її чоловіка, який пізніше виїхав, та двох синів ОСОБА_10 і ОСОБА_2. ОСОБА_11 пізніше також виїхав. ОСОБА_3 також мала прізвище ОСОБА_4, однак її усі сусіди знали як ОСОБА_3.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_12, який є сусідом заявника, повідомив, що квартира належала ОСОБА_3Н та двом її синам ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Усі вони проживала у цій квартирі щонайменше з 1986 року. Свідок разом з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 разом пішли у перший клас. ОСОБА_1 мала дівоче прізвище ОСОБА_4.

Встановлюючи чи дійсно ОСОБА_4 видавалося зазначене свідоцтво про право власності, суд враховує також те, що заінтересована особа ОСОБА_2 подав заяву про те, що не заперечує проти задоволення заяви і визнає викладені у ній фактів, які заявник просить встановити.

Факт належності ОСОБА_4 зазначеного свідоцтва ніким не оспорюється.

Отже, суд важає встановленим, що у свідоцтві про право власності невірно зазначено прізвище ОСОБА_13 як ОСОБА_2, оскільки на час прийняття рішення про приватизацію квартири (розпорядження від 19.03.1993 №868) вона користувалася паспортом, якому не було відображено зміну нею прізвища після розірвання шлюбу.

Також суд перевірив коло спадкоємців ОСОБА_4, а саме встановив на підставі відповідної довідки зі спадкового реєстру, що спадкова справа після її смерті не відкривалась, однак відповідно до довідки директора і паспортиста КП Житлогосп на момент смерті ОСОБА_1 постійно проживав разом з ОСОБА_4, а отже прийняв спадщину. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Враховуючи викладене, а також те, що встановлення судом факту належності правовстановлюючого документу необхідне для забезпечення можливості реалізації ОСОБА_1 прав спадкоємця, зокрема на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4, суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215, 234, 235, 256-258, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Задовольнити заяву ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, заінтересована особа ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, кв,78, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Встановити факт того, що дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий 04 січня 2012 року та зареєстрований 5 січня 2012 року за №9370 у книзі 95 Олександрійським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації, на квартиру за адресою: АДРЕСА_3, виданий, зокрема, на імя ОСОБА_3, дійсно належить ОСОБА_4, яка померла 23 травня 2011 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна і резолютивна частина рішення складена у нарадчій кімнаті та проголошена 4 жовтня 2018 року.

Повний текст рішення складений 14 жовтня 2018 року.

Суддя Орловський В.В.