Номер провадження: 22-ц/785/5667/18
Номер справи місцевого суду: 520/8145/17
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про виселення -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради звернулася до суду до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом про виселення з кімнат АДРЕСА_6, мотивуючи це тим, що відповідачі маючи право користування квартирою АДРЕСА_3 на час проведення капітального ремонту у цій квартирі, були тимчасово відселені у кімнати № 1, 2 у квартирі АДРЕСА_2. Проте після закінчення капітального ремонту у квартирі АДРЕСА_3, відповідачі в порушення ч. 3 ст. 101 ЖК УРСР не вселилися у квартиру, яку займали раніше продовжують проживати у кімнатах № 1,2 у квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року у задоволенні позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлений позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання на 14-00 г. 09.10.2018 року не з'явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з фактичною неможливістю з'явитися у судове засідання. При цьому у клопотанні про відкладення розгляду справи, представником позивача не зазначено конкретної причини неможливості бути присутнім в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти відкладення розгляду справи, вважаючи подану заяву про відкладення розгляду справи необгрунтованою та не підтвердженою з посиланням на обставини, які з поважних причин перешкоджали явці представника позивача до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що подана до апеляційного суду представником Київської районної адміністрації Одеської міської ради заява про відкладення розгляду справи не містить посилання на дійсну конкретну причину підтверджені відповідними документальний доказами, судова колегія зважаючи на розумні строки розгляду справи, не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті капітального ремонту житлове приміщення, де раніше проживали наймачі істотно зменшилося, а наймодавець всупереч ст. 102 ЖК УРСР інше благоустроєне приміщення наймачам не представив.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

-згідно з посвідченням №13/38, виданим районним житловим управлінням Іллічівського району м. Одеси від 05.08.1974 року ОСОБА_7 (матері відповідача - ОСОБА_4.) було надано житло на склад шість членів сім'ї на період капітального ремонту квартири АДРЕСА_3;

- на протязі чотирьох років здійснювались ремонтні роботи у зазначеній квартирі внаслідок чого площа квартири зменшилась на 9,7 кв.м. (була 23,27 кв.м., стала 13.56 кв.м.), в яку члени сім'ї ОСОБА_7 повернутися відмовились, мотивуючи свої вимоги відповідно до ст.ст. 47, 48, 50 ЖК України, що стало підставою для звернення Іллічівському виконкому до суду з позовною заявою про виселення;

- рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 22 листопада 1978 року Іллічівському виконкому у виселенні цієї сім'ї було відмовлено, сім'я ОСОБА_7 продовжила проживати у маневреному фонді місцевого самоврядування.

- у 1994 році ЖЕО Іллічівського району м. Одеси звернулось до суду з позовною заявою про виселення вказаної сім'ї з тих самих підстав;

-рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 1994 року, залишеного без змін Одеським обласним судом 12.07.1994 року, у задоволені позовних вимог ЖЕО Іллічівського району м. Одеси про виселення було відмовлено;

-15.08.2013 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №324 «Про підпорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління №18» було скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 209 від 19.03.2009 року «Про створення фонду житла для тимчасового проживання» та дозволено проведення приватизації жилих приміщень відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_7, передано на баланс КП ЖКС «Вузівський»;

- 11.04.2017 року при комісійному обстеженні квартири спільного заселення АДРЕСА_2, проведеному співробітниками Київської районної адміністрації Одеської міської ради разом із мешканцями вказаної квартири, було встановлено, що в житлових приміщеннях №1,2 мешкають гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без документів, що підтверджують право користування житловими приміщеннями.

Право обрання способу захисту своїх прав та визначення підстав позову належить позивачу.

Як вбачається зі змісту позову позивач в якості обґрунтування вимог про виселення вказав, що відповідачі проживають у спірних жилих приміщеннях безпідставно, тобто без належних правовстановлюючих документів і що після закінчення капітального ремонту, відповідачі мали вселитися у квартиру, де вони проживали раніше: АДРЕСА_4, але цього не зробили продовжуючи займати приміщення в маневровому фонді без законних підстав.

В якості правових підстав задоволення заявлених вимог про виселення позивач послався на ч. 3 ст. 101 та ч.3 ст. 116 ЖК УРСР.

Згідно з ч.3 ст. 101 ЖК УРСР після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у приміщення яке він раніше займав.

Відповідно до ч. 3 ст.116 ЖК УРСР особи, які самоправно зайняли жиле приміщення підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Як встановлено судом, відповідачі у зв'язку з проведенням капітального ремонту в приміщенні їх квартири, у 1974 році були відселені на час проведення ремонтних робіт в квартиру спільного заселення АДРЕСА_2, яке відносилося до маневрового фонду.

В результаті капітального ремонту жиле приміщення квартири АДРЕСА_5 було переобладнано без згоди на це відповідачів та внаслідок такого переобладнання площа житлового приміщення істотно зменшилася, що погіршує житлові умови наймачів, а на вимогу наймача йому та членам його сім'ї повинно бути надано інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту.

Вказані обставини встановлені рішеннями судів від 22.11.1978 року та від 11.05.1994 року, які вступили в законну силу, і якими було відмовлено у виселенні відповідачів з спірних жилих приміщень.

У 2010 році ОСОБА_4 звернувся до УЖКГ Одеської міської ради зі зверненням, за наслідками розгляду якого йому продовжено строк проживання у квартирі АДРЕСА_2

Враховуючи наведені обставини у сукупності, немає підстав вважати, що відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення кімнат № 1,2 у квартирі АДРЕСА_2 і підлягають виселенню у зв'язку з закінченням капітального ремонту за адресою: АДРЕСА_4, де вони проживали раніше зважаючи, що площа квартири під час капітального ремонту істотно зменшилася без згоди наймачів.

Факт вселення відповідачів у квартиру за адресою: АДРЕСА_4 у встановленому порядку документально не підтверджений.

Заперечення відповідача ОСОБА_4 про фактичне проживання ОСОБА_3 у спірному жилому приміщенні з наданням копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.01.2007 року та довідки про фактичне проживання ОСОБА_4 на спірній житловій площі у квартирі АДРЕСА_2 одноосібно, не узгоджується з актом про комісійне обстеження квартири спільного заселення АДРЕСА_2 від 11.04.2017 року, зі змісту якого вбачається, що під час обстеження ОСОБА_3 фактичне перебувала у спірному житловому приміщенні. Також в акті зазначено про наявність у спірній квартирі речей ОСОБА_3, що вона не заперечувала. Акт комісійного обстеження з вказаними відомостями підписаний в тому числі і самою ОСОБА_3 (а. с. 7).

Слід зазначити, що факт істотного зменшення внаслідок капітального ремонту площі квартири відповідачів, де вони проживали раніше, неодноразово встановлювався судовими рішеннями, які вступили в законну силу, де зазначалося про обов'язок наймодавця надати наймачам у відповідності до ст. 102 ЖК УРСР інше благоустроєне жиле приміщення до початку капітального ремонту.

Дана вимога житлового законодавства з боку наймодавця виконана не була.

Тому відмова відповідачів вселитися у квартиру, в якій вони проживали раніше і площа якої внаслідок капітального ремонту зменшилася без їхньої згоди, не надає підстав для примусового виселення їх з житлової площі квартири, виділеної на час проведення капітального ремонту квартири,де вони проживали, без надання іншого благоустроєного жилого приміщення з підстав ч.3 ст. 116 ЖК УРСР.

Крім того, оскільки рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №324 «Про підпорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління №18» було скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 209 від 19.03.2009 року «Про створення фонду житла для тимчасового проживання» та дозволено проведення приватизації жилих приміщень відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з додатками таких жилих будинків, серед яких є і будинок АДРЕСА_2 на час звернення позивача з позовом до суду у 2017 році юридично вже не відносилося до маневрового жилого фонду з приміщеннями для тимчасового проживання громадян і підлягає приватизації.

Доводи апеляційної скарги про те, що після закінчення капітального ремонту відремонтована квартира АДРЕСА_5, де раніше проживали відповідачі, прийнята в експлуатацію і відповідачі протиправно не вселяючись у відремонтовану квартиру продовжують займати жиле приміщення у маневровому фонді не можуть бути взятими до уваги, оскільки не спростовують висновок районного суду про істотне зменшення внаслідок капітального ремонту площі квартири відповідачів, де вони проживали раніше та про ненадання наймодавцем наймачеві та членам його сім'ї повинно іншого благоустроєного жилого приміщення до початку капітального ремонту. Само спірне приміщення на час звернення позивача до суду за рішенням Одеської міської ради перестало відноситися до маневрого жилого фонду і підлягає приватизації.

Доводи апеляційної скарги про те, що наймачі не зверталися до Київської районної адміністрації з заявою про укладення з ними договору найму, не зверталися та не ставили питання за життя основного квартиронаймача ОСОБА_7 про реєстрацію у спірній квартирі, не можуть бути взятими до уваги, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що органи місцевого самоврядування з 1978 року намагалися в примусовому порядку виселити наймача та членів його сім'ї з спірного приміщення, обґрунтовуючи це закінченням капітального ремонту у квартирі, де наймачі проживали раніше, не враховуючи при цьому істотне зменшення площі в цій квартирі внаслідок проведення капітального ремонту, що неодноразово встановлювалося судовими рішеннями, які набрали чинності і усувались від фактичного надання наймачам в порядку ст. 102 ЖК УРСР іншого благоустроєного жилого приміщення.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.10.2018 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова