Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2430/18

номер провадження 2/695/1156/18

19 жовтня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Бреуса В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживачів шляхом встановлення нікчемності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживачів шляхом встановлення нікчемності правочину.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.12.2013 року між ТОВ «ФК ««Центр фінансових рішень» в особі представника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, виданої згідно з умовами агентського договору з ПАТ «ОТП Банк» як агентом, з однієї сторони та позивачем з другої, був укладений кредитний договір №616433165 від 12.12.2013 року. Позивач наполягає, що представник ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності та підписувала вказаний кредитний договір, не мала необхідного обсягу повноважень для підписання такого роду договорів. Таким чином такий кредитний договір не відповідає нормам чинного законодавства, а тому позивач ставить питання про встановлення нікчемності такого правочину.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 03.08.2018 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач також був попереджений, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, хоча вказану ухвалу суду отримав, що стверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення, яке додано до матеріалів справи.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як вбачається з копії договору №616433165 від 11.12.2013 року позивач та відповідач начеб-то уклали кредитний договір, який позичальник підписала особисто, а від імені кредитодавця вказаний договір був підписаний ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, виданої згідно з умовами агентського договору з ПАТ «ОТП Банк» як агентом.

Суд зважає, що матеріали справи не містять а ні відомостей стосовно реєстрації такої довіреності, а ні копії такої довіреності, а тому фактично встановити обсяг повноважень представника кредитодавця є неможливим.

Суд також бере до уваги, що надана позивачем копія кредитного договору не скріплена печаткою товариства від імені якого, начеб-то, він підписаний представником.

Існуючі правовідносини між сторонами регулюються в першу чергу нормами ЦК України, нормами інших нормативно - правових актів, а роз'яснення їх застосування надано в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Зокрема, у п. 4 вказаної постанови роз'яснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України та інші), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України та інші).

У позовній заяві зазначено, що представник товариства, від імені якого укладено вказаний договір, не мав необхідний обсяг повноважень на підписання такого роду договорів.

У відповідності до ст.638 ЦК України,договір є укладеним,якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотним умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Договір може бути укладений у будь-якій формі ,якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, що передбачено ст.639 ЦК України.

Нормами ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як зазначалося вище, позивач наполягає, що вказаний кредитний договір підписаний представником товариства, який не має відповідних повноважень, а отже в розумінні норм чинного законодавства не мав необхідного обсягу повноважень та цивільної дієздатності.

У свою чергу відповідач не надав суду жодних заперечень чи доказів належності укладення вказаного договору та спростування позовних вимог позивача.

Нормами статей 12 та 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином судом констатує, що відповідач не зміг підтвердити факт укладення із позивачем договору вказаного кредитного договору та підписання його саме уповноваженим представником товариства, що дає підстави суду вважати оспорюваний договір таким який фактично не укладався.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" дав наступні роз'яснення: - вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі № 15-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг): В аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з нормами п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Частиною ч.1 ст.11 визначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками .

Таким чином, враховуючи відсутність належного підтвердження повноважень представника товариства на підписання такого роду договорів, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вказаний кредитний договір від 12.12.2013 року суперечить вище вказаним нормам ЦК України, а отже, цей договір є нікчемним відповідно до норм ст. 215 ЦК України.

Доказів зворотного матеріали справи не містять та сторонами суду надані не були.

Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, від сплати яких позивач був звільнений на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

На підставі зазначеного та керуючись

та ст. 10, ст., ст. 264,265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживачів шляхом встановлення нікчемності правочину задовольнити повністю.

Встановити нікчемність правочину кредитного договору № 616433165 від 12.12.2013р., укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР», в особі представника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, виданої згідно з умовами агентського договору з ПАТ «ОТП Банк» як агентом, з однієї сторони, і ОСОБА_1, з іншої сторони.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири гривні) 80 коп..

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.