Номер провадження: 22-ц/785/5988/18
Номер справи місцевого суду: 497/1831/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

розглянувши в приміщенні апеляційного суду Одеської області у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області 26 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Болградського району Одеської області та її голови ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Болградського районного суду Одеської області 26 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Болградського району Одеської області та голови ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд рішення Болградського районного суду Одеської області 26 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5, посилаючись на законність рішення, просить суд рішення Болградського районного суду Одеської області 26 квітня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно пункту 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції чинній з 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у звязку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, п.2 ч. 1 ст. 274, ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно розпорядження № 19-к від 01.08.2014 року був прийнятий на посаду сторожа сільської ради та будинку культури в с. Нові Трояни Болградського району Одеської області. ОСОБА_6 розпорядженням ОСОБА_4 сільської ради №1-к від 31.12.2015року був переведений з посади охоронця на посаду бійця ПСО (а.с.49), цьому передувала заява ОСОБА_2 (а.с.51), йому було встановлено розпорядженням від 22.12.2016 року графік роботи з 08:30 до 17:15 (а.с.50), з яким він, позивач був ознайомлений під підпис. Згідно протоколу профспілкової організації ОСОБА_4 сільської ради №2 від 18.12.2017 року, було розглянуте питання щодо звільнення ОСОБА_2 з посади ПСО у звязку з прогулами, та надано згоду на звільнення (а.с.52). ОСОБА_2 був звільнений з 01.11.2017 року розпорядженням №16-к згідно з вимогами ч.4 ст.40 КЗПП України за прогул без поважної причини (а.с.58) на підставі актів про відсутність на робочому місті (а.с.59-82).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав на працю та не підтверджено порушення вимог чинного законодавства при його звільненні.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду, з огляду на наступне.

За змістом пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин.

Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

На підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. З урахуванням цього визначення в п. 4 ст. 40 КЗпП України того, що до поняття прогулу належить і відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, не містить будь-яких дефектів юридичного характеру. Для звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України важливо, щоб були докази, які з вірогідністю підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (зміни).

Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини. Оцінка причин, як поважних, здійснюється судом при розгляді спору про звільнення. Очевидно, поважними причинами варто визнати такі причини, що виключають вину працівника. Наявність поважних причин визнається у разі доведеної непрацездатності працівника, хоча б вона і не була підтверджена лікарняним листком, відмови працівника від переміщення, якщо робота протипоказана працівникові за станом здоров'я. Поважними можуть бути визнані і причини сімейно-побутового характеру, якщо вихід працівника на роботу за наявності таких причин міг би заподіяти працівникові або іншим особам шкоду, що значно перевищує ту шкоду, що заподіяна власникові невиходом на роботу.

У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, підприємству відповідача стали відомі факти порушення трудової дисципліни позивачем, а саме позивач почав висловлювати невдоволення роботою в денний час і вимагати від роботодавця роботу саме в нічний час, відмовився підписати посадові обовязки бійця ПСО, виходити на роботу вдень. Відповідач неодноразово пояснював позивачу, що відповідно до розпорядження від 22.12.2016 року його встановлений робочий час з 08:30 ранку до 17:15 години (а.с.50). Тоді позивач, зовсім перестав зявлятися на робочому місці, що підтверджується актами про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці (а.с.59-82). Йому неодноразово передавалися усні запрошення зявитися до сільської ради і пояснити, чи має він намір надалі працювати, чи він захворів; навідували його вдома, направляли письмове запрошення, але без результату. Так тривало до кінця вересня 2017 року, але заробітну плату за весь вересень йому було виплачено. Проте, оскільки у жовтні позивач жодного разу не зявився на робочому місці, що оформлено відповідними актами, ніяких заяв від нього не надходило, це стало підставою для його звільнення.

Згідно протоколу профспілкової організації ОСОБА_4 сільської ради №2 від 18.12.2017року, було розглянуте питання щодо звільнення ОСОБА_2 з посади ПСО у звязку з прогулами, та надано згоду на звільнення (а.с.52).

При обранні виду дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, оскільки, приймаючи рішення про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідач ОСОБА_4 сільська рада Болградського району Одеської області, в особі голови ОСОБА_5 належним чином перевірив обставини, за яких позивач був притягнутий до такої відповідальності, ступінь важкості проступку та заподіяну ним шкоду, та попередню роботу позивача на підприємстві відповідача.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач застосував до правопорушника-позивача крайню міру впливу, а саме звільнення, при цьому проігнорувавши щодо застосування іншого дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді догани за прогул не приймаються до уваги, оскільки позивач неодноразово запрошувався до сільської ради для надання відомостей щодо своєї відсутності на рабочому місці (а.с.47,48), однак ніяких пояснень з цього приводу роботодавцю не надавав.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що з розпорядженням від 22.12.2016 року про встановлення робочого часу з 08:30 ранку до 17:15 години він не був ознайомлений, а підпис який міститься в розпорядженні йому не належить, оскільки таке твердження нічим не доведено. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи ОСОБА_2 не заявлялись, навіть після розяснення судом першої інстанції про наявність у нього такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, за скаргами позивача проводилися перевірки і працівниками поліції, і інспектором з охорони праці, але були виявлені лише дрібні недоліки в роботі сільської ради, щодо звільнення позивача з посади порушень його прав не встановлено.

Не можуть бути прийняті судом посилання апелянта на те, що відповідач вимагав від ОСОБА_2 написати заяву на звільнення за власним бажанням, оскільки вказані посилання нічим не підтверджено .

Щодо посилань апелянта на те, що за всі роки праці ОСОБА_2, окрім своїх посадових обовязків виконував за дорученням голови ОСОБА_4 сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_5 ще й іншу роботу, яка не входила до його прямих обовязків, чим на його думку відповідач порушив вимоги ст.31 КЗпП України, слід зазначити наступне.

Відповідач не заперечував, що його працівники виконували іноді й іншу роботу з благоустрою села і приміщення сільської ради - виходячи з потреб громади, однак відповідач до цього нікого не примушував - уся робота виконувалася за домовленістю, за проханням, в межах повноважень і потреб села. Щодо викошування трави то позивач, будучи бійцем ПСО (протипожежної охорони), має наглядати за пожежним краном і, звісно, викошувати навколо нього траву, утримувати підїзди до нього у належному стані, бути готовим гасити пожежу у будь-яку пору доби , тому вимога щодо косіння трави була правомірною, оскільки входила до посадових обовязків позивача.

Тому, на думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, оскільки постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 274, 367, 368, 369,374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

РішенняБолградського районного суду Одеської області 26 квітня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Болградського району Одеської області та голови ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_7