Справа № 212/3493/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чорного І.Я.,

з участю секретаря: Водоп`янової Ю.С.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

в травні 2018 року позивач, ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.09.2018 року відмовлено відповідачу в заяві заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що 23 січня 2003 року у 04:30 год. в штреку висячого боку дільниці № 7 шахти "Октябрська" Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», під час виконання трудових обовязків прохідника загинув її син - ОСОБА_5.

Відповідно до матеріалів розслідування, зокрема акту форми Н-1 про нещасний випадок № 4 від 05 лютого 2003 року причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого загинув ОСОБА_5 визнано - не відповідність паспорту кріплення штреку висячого боку в осях 50-46 горизонту 1112 метрів гірничогеологічним умовам. Порушення п.п.1.2 додатку 2 до параграфу 43 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних і розсипних родовищ підземним способом».

Згідно з пункту 10 акту форми Н-1 про нещасний випадок та пункту 6 особами, відповідальним за нещасний випадком були визнані - дільничний геолог шахти «Октябрська» ОСОБА_6, головний геолог шахти «Октябрська» ОСОБА_7, начальник дільниці № 7 шахти «Октябрська» ОСОБА_8, головний інженер шахти «Октябрська» ОСОБА_9.

Внаслідок смерті сина Позивачу завдано моральної шкоди, так як вона втратила рідного сина, на підтримку та допомогу якого розраховувала у старості. Звістка про загибель сина призвела до того, що Позивач постійно перебуває у нервовому психічному стані, втратила інтерес до життя, адже думки про його смерть не покидають її навіть тепер. Відчуття того, що вона ніколи не побачить свого сина, постійно пригнічує її, що негативно позначається на її психічному стані.Просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві у розмірі 176 200,00 грн..

В судове засідання позивач не з'явилася.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовільнити, з підстав, що вказані в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" ОСОБА_2 проти позову заперечувала у повному обсязі, посилаючись на підстави, що зазначенні у відзиві на позов, просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом позивач по справі ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія І-КИ № 494176.

За життя ОСОБА_5 працював на шахті «Октябрська» ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат».

23 січня 2003 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_5 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт форми Н-1 № 4 від 05.02.2003 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

Відповідно до матеріалів розслідування, зокрема акту форми Н-1 про нещасний випадок № 4 від 05 лютого 2003 року причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого загинув ОСОБА_5 визнано - не відповідність паспорту кріплення штреку висячого боку в осях 50-46 горизонту 1112 метрів гірничогеологічним умовам. Порушення п.п.1.2 додатку 2 до параграфу 43 «Єдиних правил безпеки при розробці рудних, нерудних і розсипних родовищ підземним способом».

Згідно з пункту 10 акту форми Н-1 про нещасний випадок та пункту 6 особами, відповідальним за нещасний випадком були визнані - дільничний геолог шахти «Октябрська» ОСОБА_6, головний геолог шахти «Октябрська» ОСОБА_7, начальник дільниці № 7 шахти «Октябрська» ОСОБА_8, головний інженер шахти «Октябрська» ОСОБА_9.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На час виникнення спірних правовідносин (23.01.2003 року) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472.

Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст. 456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п. 8 Правил.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.2).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду.

З матеріалів даної справи вбачається, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з 23 січня 2003 року, коли з ОСОБА_5, сином позивача стався нещасний випадок, в результаті якого він помер, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

На той час діяли норми статті 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), як передбачала відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до зазначеної норми моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

За таких обставин суд приходить до висновку, що смертю ОСОБА_5 при виконанні трудових обов'язків в результаті нещасного випадку, його матері позивачу по справі, завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1 ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вище зазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду висловленою у постанові №6-156цс14 від 24.12.2014.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також з того, що з часу смерті сина позивача пройшло п'ятнадцять років та враховуючи принцип розумності і справедливості, вважає за розумне таке відшкодування у розмірі 90 000 грн.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не має право на відшкодування моральної шкоди як член сім'ї потерпілого, оскільки таке право виникло до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким передбачено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю (стаття 1167), а тому позов не підлягає задоволенню, суд вважає необґрунтованими, так як зазначена норма не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди членам сімей працівника, завданої його загибеллю в результаті нещасного випадку на виробництві, які виникли до 1 січня 2004 року, тоді як до 2004 року такі правовідносини регулювались статтею 440-1 ЦК УРСР, на яку і посилався позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог.

Отже, виходячи з викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50095 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1а, ) на користь ОСОБА_3 компенсацію за спричинену моральну шкоду, завдану смертю працівника на виробництві в розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень, без утримання податку з доходів з фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (50095 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1а, ) на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 10 вересня 2018 року.

Суддя: І. Я. Чорний