Справа № 727/2450/18
Провадження № 2/727/1466/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2018 р. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Семенка О.В.

при секретарі - Бордіяна А.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину,скасування рішень державного реєстратора та визнання права власності на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішень державного реєстратора та визнання права власності на земельні ділянки. Посилався на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 25.08.1999р власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами (житловий будинок літ. "А", гараж літ. "Б", сарай літ. "В", вбиральня літ. "Г", криниця літ. "К", огорожа № 1-2) по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці, а в цілому будинковолодіння є він, ОСОБА_3.

Вважав, що право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_6 згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 12.10.1998р І-ЧВ № 011825 (Л № 1673) та на якій розташований подарований йому житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, перейшло до нього, ОСОБА_3, в момент посвідчення нотаріусом зазначеного договору дарування.

Зазначав, що у звязку із смертю сина ОСОБА_6 (помер 10.09.2016р), який доглядав за будинком, він вирішив продати належний йому на праві власності житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці, але не зміг.

Від відповідачки ОСОБА_4 йому стало відомо, що вона, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2017р., стала власницею земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер :16:002:1148) по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці. Крім того, ОСОБА_4 повідомила, що земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :16:002:1148) розділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,0408 га (кадастровий номер :16:002:1154) та 0,0592 га (кадастровий номер :16:002:1155) .

У звязку з незаконною видачею ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2017р на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :16:002:1148) по вул. Мазепи Івана, 24 бувша вул. Благоєва) в м. Чернівці, право власності на яку вже перейшло до нього,позивача, ще 25.08.1999р, та подальшим поділом на дві окремі: площею 0,0408 га та 0,0592 га, його, ОСОБА_4І, позбавлено права обслуговувати власний житловий будинок та обмежено його право як власника розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, адже без земельної ділянки та її кадастрового номера він не може розпорядитись власним майном, його позбавлено набутого права власності на земельну ділянку поза його волею.

При цьому, позивач, посилаючись на вимоги Конституції України, норм ЦК України та ЗК України, вважав, що при укладенні договору дарування житлового будинку відчужується вся садиба, тобто і земельна ділянка.

Тим самим, позивач стверджував, що право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_6 згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 12.10.1998р І-ЧВ № 011825 (Л № 1673), перейшло до нього, ОСОБА_3, ще 25.08.1999р, тобто в момент посвідчення нотаріусом договору дарування житлового будинку.

Просив суд визнати недійсним видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.10.2017р на земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :16:002:1148) по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці, спадкова справа № 21/2016, зареєстроване в реєстрі за № 17235. Скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Чернівецької міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексні номери 39251397, 39252049 від 18.01.2018р. та визнати право власності на земельні ділянки площею 0,0408 га (кадастровий номер :16:002:1154) та 0,0592 га (кадастровий номер :16:002:1155) по вул. Мазепи Івана, 24 (колишня вул. Благоєва) в м. Чернівці з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 .. позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на зазначені вище обставини, просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначала, що позов не підлягає до задоволення з урахуванням наступних обставин та норм матеріального та процесуального права. Зокрема, пояснила, що на спірній земельній ділянці розміщені два житлові будинки: житловий будинок з належними до нього господарським будівлями та спорудами, що значиться за адресою: м.Чернівці, вул. Мазепи Івана (бувша Благоєва), 24, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, і новозбудований житловий будинок, що належить відповідачці ОСОБА_4, який ще не зданий в експлуатацію, а тому відповідачка не може надати суду свідоцтво про право власності на нього. При цьому, представник відповідачки вказувала на те, що в даний час відповідачка оформляє своє право власності на згаданий будинок, який збудовано на виділеній її покійному чоловікові ОСОБА_6 згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів від 23.07.1991 року №305/17 земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0597 га по вул.Благоєва, 24-А. Крім того, пояснила, що фактично спірна земельна ділянка в розмірі 0,10 га, яка була успадкована відповідачкою після смерті її чоловіка сина позивача ОСОБА_6, попередньо, в 1991 році і в 1995 році, була надана чоловікові відповідачки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за двома адресами: м.Чернівці, вул..Благоєва, 24, і м.Чернівці, вул.. Благоєва, 24а - і складалась з двох земельних ділянок, відповідно розміром 0.04 га і 0,06 га. Тому, відповідачка після смерті чоловіка й оформила два Державні акти про право власності на земельні ділянки.

Крім того, представник відповідача пояснила, що позивач після укладення договору дарування житлового будинку між ним та її покійним чоловіком ніколи не претендував на земельну ділянку, ніколи нею не користувався, а тією частиною земельної ділянки,на якій нею був зведений житловий будинок, завжди користувалась вона, відповідачка по справі.

Вважає, що позов не може бути задоволений, так як позивач не може оспорювати право відповідачки на спадкове майно без оскарження заповіту, а також позивач може претендувати лише на ту частину земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком та господарськими будівлями та спорудами, що належать йому на праві власності, та частину, необхідну для Їх обслуговування, що відповідає чинному на сьогоднішній день законодавству.

Третя особа, приватний нотаріус, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Стаття 377 ЦК України передбачає, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 може претендувати лише на ту частину спірної земельної ділянки, яка знаходиться під належним йому на праві власності житловим будинком і господарськими будівлями та спорудами, а також на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Проте, в судовому засіданні така вимога представником позивача не заявлялась, не заявлялось ним і клопотання про призначення судової будівельно-технічної /земельної/ експертизи для визначення розмірів такої частини земельної ділянки.

Відповідно до частини 1, 2 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, позивач ОСОБА_3, звернувшись з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, залишив поза увагою заповіт ОСОБА_6 на ім'я відповідачки, який був підставою для видачі відповідачці ОСОБА_4 згаданого свідоцтва, хоча згаданий заповіт стосувався виключно спірної земельної ділянки.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що позов ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задоволенню не підлягає.

Суд, встановив, що у відповідачки на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, у якому вона проживає і тривалий час користується вказаною земельною ділянкою, а зведений нею будинок не визнаний самочинно збудованим, а отже і вона має відповідне право на певну частину згаданої земельної ділянки. При цьому, суд не може не враховувати ту обставину, що житловий будинок відповідачкою зведено на наданій її покійному чоловікові ОСОБА_6 у постійне користування земельній ділянці у розмірі 0,0597 га по вул.Благоєва, 24-А згідно рішення виконкому Чернівецької міської Ради від 03.05.1995 року.

Тому, позов ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельні ділянки площею 0,408 га(кадастровий номер :16.002:1154) та площею 0,0592 га (кадастровий номер :16:1155) по вул.Мазепи Івана,24 у м. Чернівці задоволенню не підлягає.

У випадку задоволення позову ОСОБА_3 у зазначеній частині буде відповідно порушено право відповідачки на певну частину спірних земельних ділянок.

Не підлягає також до задоволення позов ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстатора виконавчого комітету Чернівецької міської Ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексні номери 39251397, 39252049 від 18.01.2018 року, оскільки він заявлений виключно до відповідачки ОСОБА_4, тоді як вимоги стосуються і державного реєстратора, який не зазначений відповідачем у позовній заяві позивача і про залучення якого до справи як відповідача позивач не заявляв. Крім того, зазначені вимоги є похідними від вимог позивача про визнання за ним права власності на спірні земельні ділянки , у задоволенні яких суд відмовляє з наведених вище підстав, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача; якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі; після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Таким чином, суд вважає, що чинне законодавство не передбачає припинення права користування земельною ділянкою в разі набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, площа земельної ділянки під яким є лише частиною земельної ділянки первинного землекористувача, а також визнання державного акта на право власності на землю таким, що втратив чинність, з підстав набуття фізичними особами права власності на нерухоме майно, яке розміщене на частині земельної ділянки, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.19, 89, 95,141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання недійним свідоцтва про право на спадщину,скасування рішень державного реєстратора та визнання права власності на земельні ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2018 р.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Чернівці ОСОБА_7