Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 154/2334/17-ц

провадження № 61-5758св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Володимир-Волинська міська рада Волинської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року у складі судді Каліщука А. А. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Русинчука М. М., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Володимир-Волинської міської ради Волинської області про стягнення коштів. Вимоги обґрунтовувала тим, що судовими рішеннями її батьки були позбавлені батьківських прав відносно неї, у зв'язку з чим вона проживала та навчалася у Володимир-Волинській школі-інтернаті.

Вона була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, однак фактично не мала можливості там проживати, оскільки її батько чинив перешкоди у доступі до цього житлового приміщення.

Посилаючись на те, що Володимир-Волинська міська рада Волинської області безпідставно не поставила її на квартирний облік як особу зі статусом дитини, позбавленої батьківського піклування, просила стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 390 тис. грн за втрату можливості отримати державне соціальне житло та 505 814 грн 40 коп. за втрату отримання доходу від передання в оренду житлового приміщення.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суди зробили висновок про відсутність підстав для стягнення з Володимир-Волинської міської ради Волинської області вказаних грошових коштів на користь позивача, оскільки вона була співвласником жилого приміщення, до якого після закінчення школи-інтернату мала можливість повернутися.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року.

Заявник вважає, що суди необґрунтовано відхилили її доводи про невиконання посадовими особами міської ради вимог статті 43 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) щодо внесення її до квартирного обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, як дитини, позбавленої батьківського піклування, внаслідок чого після досягнення повноліття вона втратила право на отримання соціального житла. У вищезазначеній квартирі вона ніколи не проживала. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Від Володимир-Волинської міської ради Волинської області надійшов відзив, у якому її представник просить залишити без змін оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що рішеннями Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 грудня 1989 року та від 11 березня 1999 року її батьків: мати ОСОБА_5 і батька ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав відносно позивача відповідно.

У період із 25 грудня 1989 року до 01 вересня 1999 року ОСОБА_4 навчалася та проживала у Володимир-Волинській спеціалізованій школі-інтернаті як дитина позбавлена батьківського піклування.

Відповідно до довідки Служби у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області позивач до направлення її до школи-інтернату проживала у квартирі № 46 в будинку № 3 на вулиці Шевченка у місті Володимирі-Волинському Волинської області. На момент закінчення школи вона була співвласником указаного житла та зареєстрована в ньому.

Підставою для звернення до суду з цим позовом стало невнесення відповідальними посадовими особами міської ради відомостей про позивача як дитини, позбавленої батьківського піклування, до квартирного обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, унаслідок чого вона зазнала значних майнових втрат.

Згідно зі статтею 46 ЖК УРСР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, поза чергою жиле приміщення надається дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що на момент закінчення школи-інтернату позивач була співвласником квартири № 46 в будинку № 3 на вулиці Шевченка у місті Володимирі-Волинському Волинської області та мала можливість повернутися у вказане жиле приміщення.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Доказів того, що судовим рішенням задоволено її позов до батька ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом (на підтвердження факту неможливості повернення у цю квартиру), ОСОБА_4 не надала.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги на їх законність та обґрунтованість не впливають, висновків судів не спростовують.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В.І. Крат