АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 653/4388/17
Номер провадження:22-ц/791/1272/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Херсон

Апеляційний суд Херсонської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

Судді: Вейтас І.В.

Приходько Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Крапівіної О.П., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 липня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки ОСОБА_2 зобов'язання за договором належним чином не виконує, позивач просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором, яка станом на 31.07.2017 року складає: 277,74грн. заборгованість за кредитом, 14499,05грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. умов і правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина), 913,84грн. - штраф (процентна складова), а всього 19690,63грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи, просить рішення суду скасувати, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити та вирішити питання розподілу судових витрат. Зокрема банк вказав, що відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску банком строків позовної давності звернення до суду, суд помилково вирахував перебіг строку позовної давності з моменту нездійснення боржником сплати чергового платежу, не визначившись зі строком договірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Статтею 351 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, а тому Апеляційний суд Херсонської області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Херсонського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якої є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 300,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з положеннями ст. 634, 638 ЦК України, відповідач, підписавши анкету - заяву від 09.07.2013 року, прийняв пропозицію позивача та погодився на те, що зазначена заява разом із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Зазначеним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених договором.

Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка - це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг.

Згідно з п. 2.1.1.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Матеріали справи не містять даних відомостей стосовно звернення боржника до банку щодо припинення договору.

Водночас, із Правил користування платіжною картою вбачається, що строк кредитування відповідає строку дії кредитної картки.

Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (включно).

Пунктом 2.1.1.12.5 Правил користування платіжною картою встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а тіла кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Таким чином, домовленістю між сторонами передбачено погашення позичальником боргу шляхом проведення щомісячних платежів в межах строку кредитування, який відповідає строку дії виданої ОСОБА_2 кредитної картки терміном з 09.07.2013 року по травень 2017 року (а.с.62).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом в межах строку кредитування до 31 травня 2017 року. Саме в цей строк відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами, а починаючи з 01 червня 2017 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

При цьому слід зазначити, що право кредитодавця по нарахуванню передбачених договором процентів за кредитом та інших платежів також припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Поза межами цього строку права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №14-10цс18.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник порушив умови кредитного договору, унаслідок чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 19690,63грн., яка складається з: 277,74грн. заборгованість за кредитом, 14499,05грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3500,00грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00грн. - штраф (фіксована частина), та 913,84грн. - штраф (процентна складова), яку банк обрахував станом на 31 липня 2017 року, тобто за червень-липень 2017 року поза межами строку кредитування.

З розрахунку встановлено, що останній платіж в сумі 120,00грн. проведений ОСОБА_2 16 серпня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк, звернувшись до суду 30 листопада 2017 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, пропустив строк позовної давності, встановлений 257 ЦК України, який суд обраховував, виходячи з моменту здійснення боржником останнього платежу.

Проте, такий висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р., строк позовної давності щодо вимог банку про повернення кредиту, оплаті процентів, винагороди, неустойки, витрат банку становить 50 років.

Разом із цим, матеріали справи не містять укладеного між сторонами договору про збільшення строку позовної давності, а надані суду Умови не підписано позичальником, що унеможливлює дійти висновку, що сторони договору збільшили строк позовної давності в порядку, передбаченому законом, а тому до спірних правовідносин слід застосувати загальний строк позовної давності.

За змістом ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

11 квітня 2018 року ОСОБА_2 до суду першої інстанції подав заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.46).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитора вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Ураховуючи встановленні по справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь банку заборгованості по тілу кредиту у розмірі 277,74грн., вимоги про стягнення якої заявлено з дотриманням строків позовної давності.

Також стягненню підлягає заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у загальному розмірі 2499,66грн., який обрахований в межах строку кредитування до 31 травня 2017 року, з урахуванням строку позовної давності з 30 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року, за процентною ставкою 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (277,74грн. х 30,00% х 30міс.).

При цьому колегія суддів не приймає до уваги наданий банком розрахунок заборгованості за процентами у розмірі 34,8% та 43,20%, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо підвищення банком процентної ставки за договором.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане.

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, в межах строку кредитування.

Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відтак, стягнути неустойку (зокрема пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, яка підлягає стягненню з боржника в розмірі 600,00грн. за період з 30 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року.

Щодо стягнення одночасно з відповідача як пені так і штрафу за невиконання умов договору колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обов'язків по погашенню кредиту.

У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

У зв'язку з цим, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. (фіксованої частини) та штрафу в розмірі 5% від суми позову (процентної складової), який дорівнює 913,84грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та прийняття по справі нової постанови про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 3377,4грн.

Згідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволення позову та апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь банку підлягають судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (17%), пов'язані зі сплатою судового збору в судах першої та апеляційної інстанціях, в розмірі 680,00грн. = (1600,00грн. х 17,00%) + (2400,00грн. х 17,00%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 11 квітня 2018 року скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 липня 2013 року в розмірі 3377,4грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 680,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А. Приходько