Справа № 704/299/18
провадження 2/694/283/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
11.10.2018 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Сакун Д. І.
за участю секретаря Матвієнко А. А.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,
В подальшому на виконання зазначених домовленостей позивачем у період з листопада 2013 по травень 2016 сплачувалися грошові кошти відповідачеві. Всього фактично ним було сплачено 115979грн.
Разом з тим надалі відповідачі виселили позивача з приміщення вказаної квартири та продали її іншим особам.
Враховуючи відсутність між позивачем та відповідачами укладеного письмового договору позивач вважає, що передані ним грошові кошти утримувалися відповідачами безпідставно та повинні бути йому повернуті. Крім того відповідачі повинні сплатити на його користь відсотки за користування такими грошовими коштами.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задоволити з підстав викладених у позові.
Ухвалою суду від 16.05.2018р. було відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін.
Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області ОСОБА_4, 11.12.1966р.н., зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Водночас відповідач ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, за місцем своєї реєстрації в судове засідання не зявилась, протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслала.
З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами за відсутності відповідачки ОСОБА_4
Всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши характер спірних правовідносин, обєктивно оцінивши належність та допустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, судом встановлено фактичні обставини справи.
Судом встановлено, що позивач мав намір придбати квартиру АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4 У вказаній квартирі позивач з родиною проживали з 2013р. по 2016р. У подальшому вказана квартира не була продана позивачу.
Вирішуючи даний спір суд керується наступним.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положеньст.ст.12,13ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Термін майно в даному контексті включає в себе не лише поняття майна в розумінні ст. 190 ЦК України, а й поняття усіх матеріальних благ, що захищаються правом.
Суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України регулює зобов'язання з безпідставного придбання майна, яке виникає за наявності таких умов: має місце набуття або зберігання майна; набуття або зберігання здійснено за рахунок іншої особи; відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна або підстава для набуття такого майна відпала. Статті 1212, 1215 ЦК України регулюють зобов'язання з безпідставного набуття або зберігання майна як одного із виду позадоговірних зобов'язань.
Матеріали справи не містять фактів, які можна віднести до підстав виникнення між сторонами цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України).
Разом з тим суд вважає не доведеним позивачем передачу відповідачеві грошових коштів.
Розписки від 01.11.2013р. та від 25.05.2016р. не можуть вважатися такими доказами, оскільки як вбачається з їх змісту відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти не від позивача, а від ОСОБА_5 дружини позивача , остання за захистом своїх прав до суду не зверталася та не уповноважувала позивача представляти її інтереси, також не була уповноважена позивачем у належний спосіб на передачу його коштів.
Надані позивачем в якості доказів записи, які містяться на а.с. 8-11 (названі позивачем розписками про отримання грошових коштів) суд оцінює критично та також не може вважати доказами отримання грошових коштів позивачами від відповідача. З даних записів вбачається, що позивач передає грошові кошти, а не відповідачі вказують про їх отримання, також з їх змісту вбачається передання коштів ОСОБА_6, який не є відповідачем по справі, свідчення про перерахування коштів на карткові рахунки, здійснення певних розрахунків з посиланням на курс долара, в т.ч. і ОСОБА_4 Встановити зі змісту вказаних записів, що грошові кошти були отримані саме відповідачами по справі суд не вважає за можливе, відтак вказані докази не можуть вважатися належними та допустимими.
Надані позивачем рахунки на оплату комунальних послуг виписані на імя ОСОБА_4 та квитанція про їх оплату також не доводять обґрунтованості позовних вимог позивача.
Відповідно ч.3, 4 ст. 12 , ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Матеріали справи не містять доказів заволодіння відповідачем майном позивача, а саме грошовими коштами. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити за недоведеністю. Як похідні не підлягають задоволенню вимоги і про стягнення з відповідачів відсотків за користування чужими грошовими коштами.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ст.259 ЦК України).
Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цього права.
Згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності до предявлення позову, про застусування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки,накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Згідно з ч.ч.2,3 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Разом з тим, останні грошові кошти відповідачем отримано від дружини позивача 23.05.2018р., що підтверджується відповідною розпискою та не заперечувалося ним у судовому засіданні. Відтак станом на вказану дану позивач правомірно міг розраховувати на виконання зобовязання і відповідно строк позовної давності не є пропущеним.
Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат між сторонами.
У звязку з відмовою позивачу ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог відповідно до ст.141ЦПК України понесені ним судові витрати відшкодуванню йому не підлягають .
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, інші витрати, пов»язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України ст. ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України,-
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської ї області.

Повний текст рішення виготовлений 16.10.2018 року.

Суддя Сакун Д. І.