Справа № 573/1495/18
Номер провадження 2/573/519/18
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

(повний текст)

12 жовтня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.

за участю позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», третіх осіб: Білопільської районної державної адміністрації, Білопільської районної ради Сумської області,- про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», третіх осіб: Білопільської районної державної адміністрації, Білопільської районної ради Сумської області,- про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивувала у наступний спосіб. 23.11.1994 року на підставі наказу № 90 від 22.11.1994 року вона була прийнята на посаду палатної санітарки інфекційного відділення комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Наказом № 36 від 13.04.1998 року вона була переведена на посаду молодшої медичної сестри, наказом № 90 від 29.06.2007 року переведена на посаду молодшої медичної сестри по догляду за хворими інфекційного відділення. 01.06.2018 року на підставі наказу № 45-к звільнена у звязку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

02.05.2018 року від головного лікаря КЗ Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» ОСОБА_5 надійшло письмове повідомлення про заплановане звільнення працівників та пропозиція переведення на іншу посаду сторожа. Щодо змісту вказаного повідомлення позивач вказує, що зазначено про скорочення чисельності штату інфекційного відділення на підставі наказу № 76-ОД від 30.03.2018 року, повідомляється про наступне звільнення з 04.06.2018 року відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України, тому пропонують переведення на посаду сторожа з 05.06.2018 року. Разом з цим повідомленням надано посадову інструкцію сторожа. Свою згоду або відмову пропонується висловити шляхом підписання другого примірника протягом пяти робочих днів. Звісно на таку пропозицію позивач не погодилася. А як згодом зясувалося, запропонована посада також підлягає скороченню.

03.05.2018 року керівник закладу звернувся до голови профкомітету Білопільської ЦРЛ ОСОБА_6 із проханням дати згоду на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у звязку із скороченням чисельності працівників та у відповідності до наказу 76-ОД від 30.03.2018 року «Про зміни шттного розпису». Профспілковий комітет, захищаючи працівників, надав згоду на звільнення шести чоловік, серед чких була позивач, на підтвердження чого приєднала протокол № 35 від 17.05.2018 року Під час вирішення питання жодному працівникові, який підпадає під звільнення, не надали можливості висловити заперечення. Також при звільненні не надано копію наказу.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки їй не надали відповідних рішень про законність проведення такої процедури і підстав скорочення, тому вона вирішила самостійно звернутися до різних інстанцій з метою отримання необхідних документів для зясування обставин правомірності звільнення у звязку із скороченням.

Так, 13.07.2018 року звернулася до центру зайнятості з інформаційним запитом, де прохала надати інформацію стосовно завчасного подання закладом списків працівників, які вивільняються у звязку із скороченням штату лікарні, а також до Управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації 27.03.2018 року. У своєму зверненні повідомляла про вчинення неправомірних дій, зокрема здійснення тиску на працівників з боку головного лікаря ОСОБА_5 з метою незаконного звільнення, що стосувалося і позивача в тому числі. Останній змушував звільнитися за власним бажанням або за згодою сторін, у разі відмови- погрожував звільненням у звязку із скороченням штатів, як одним із варіантів виконання погроз.

24.04.2018 року позивачу надійшла відповідь про розгляд її звернення. У ній повідомлялося про наявність рішення Білопільської районної ради від 31.01.2018 року «Про оптимізацію ліжкового фонду КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ», що передбачає скорочення чисельності працівників. Як стало зрозуміло, що таке звернення не дало позитивних результатів щодо припинення свавільних дій головним лікарем ОСОБА_5

19.03.2018 року направили колективне звернення до голови Білопільської районної ради Сумської області ОСОБА_8 У ньому зазначали про незаконні дії керівника лікарні ОСОБА_5, який змушує звільнятися за власним бажанням, погрожує звільненням з підстав скорочення. 27.03.2018 року надано відповідь про те, що з керівником лікарні проведено роботу про дотримання трудового законодавства при вирішенні кадрових питань.

У рішенні засновника комунального закладу, а саме Білопільської районної ради від 31.01.2018 року «Про оптимізацію ліжкового фонду КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ» зазначено про скорочення у інфекційному відділенні 1,5 ст. сестра медична палата, 1,0 ст. молодша сестра-буфетниця. Відповідно до запису у трудовій книжці позивач обіймає посаду молодшої медичної сестри по догляду за хворими інфекційного відділення, яка не зазначена у переліку скорочення штату. З чого слідує, що рішення про скорочення штату засновником стосовно посади позивача не приймалося, внаслідок цього звільнення на підставі вищевказаного рішення є незаконним. Відповідно до положень статуту КЗ БРР «Білопільська центральна районна лікарня», він заснований на комунальній формі власності, управління якою здійснює вказана районна рада, що є власником і засновником водночас, а уповноваженим органом є Білопільська районна державна адміністрація.

27.06.2018 року на запит позивача про наданні інформації та документів Білопільська районна державна адміністрація Сумської області надала копію колективного договору на 2017- 2019 рр. Останній зареєстровано із зауваженнями. Із заявою про відкриття кримінального провадження відносно керівника лікарні зверталися до місцевої прокуратури, за клопотанням якої призначалася перевірка комунального закладу управлінням праці, але про результати проведеної перевірки позивачу не надано інформації.

Позивач зазначає, що весь час вона зверталася до відповідних уповноважених органів з метою вирішення питання щодо скасування незаконного наказу про звільнення та поновлення на роботі, зясування істотних обставин і підстав звільнення шляхом запитування й витребування інформації та документів, у звязку із чим пропустила місячний строк звернення до суду. Вважає, що пропустила строк з поважних причин та просить суд його поновити, так як докази на підтвердження незаконності свого звільнення здобула у серпні 2018 року, після чого одрузу звернулася до суду за захистом порушених прав.

Вісімнадцятою сесією сьомого скликання Білопільської районної ради прийнято рішення 31.01.2018 року «Про оптимізацію ліжкового фонду КЗ БРР «Білопільської ЦРЛ». Рішення прийнято на підставі постанови КМУ від 25.11.2015 року за № 1024 «Про забезпечення нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тисяч населення», а також на підставі наказу МОЗ України від 01.02.2016 року за № 51 «Про затвердження методики щодо забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тисяч населення». На момент ухвалення рішення Білопільською районною радою постанова КМУ від 25.11.2015 року за № 1024 була скасована судовим рішенням, зокрема 31.01.2017 р. Київським апеляційним адміністратвним судом визнано протиправною та скасовано постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення» № 1024 від 25.11.2015 за адміністративним позовом Професійної спілки працівників охорони здоровя України. Відповідно до пункту 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» №7 від 20.05.2013, «скасування» акта субєкт владних повноважень означає, що постанова КМУ № 1024 не породжувала жодних правових наслідків від моменту її прийняття. Всі рішення та накази, які є похідними від даної постанови є незаконними, це стосується і наказу МОЗ України від 01.02.2016 року за № 51 «Про затвердження методики щодо забезпечення лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тисяч населення», оскільки був прийнятий відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 25.11.2015 року за № 1024 «Про забезпечення нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тисяч населення».

Отже, рішення Білопільської районої ради Сумської області від 31.01.2018 року «Про оптимізаціію ліжкового фонду КЗ БРР «Білопільської ЦРЛ» прийняте у виконання постанови КМУ від 25.11.2015 року за № 1024, - є незаконним.

Посилаючись на вищезазначене та норми Конституції та кодексів- ЦПК та КЗпП України позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд скасувати наказ № 45-к від 01.06.2018 року, виданий головним лікарем Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» в частині звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Скасувати пункт 1.1. наказу за № 76-ОД від 30.03.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису по Комунальному закладу «Білопільська центральна районна лікарня». Поновити ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими інфекційного відділення у Комунальному закладі Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Стягнути з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14 779 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят девять) грн. 79 коп. Стягнути з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» усі судові витрати, повязані з розглядом даної справи, в тому числі за надання правової допомоги. Залишити без розгляду позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнала уточнені позовні вимоги позивача. Вважала уточнений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 23.11.1994 року на підставі наказу № 90 від 22.11.1994 року була прийнята на посаду палатної санітарки інфекційного відділення комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Наказом № 36 від 13.04.1998 року вона була переведена на посаду молодшої медичної сестри палатної, наказом № 90 від 29.06.2007 року переведена на посаду молодшої медичної сестри по догляду за хворими інфекційного відділення. 01.06.2018 року на підставі наказу № 45-к звільнена у звязку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, згідно записам у Трудовій книжці серії БТ-1 № 8725776 від 13.04.1989 року ( копія трудової книжки, а.с. 19).

Згідно листа головного лікаря КЗ «Білопільська ЦРЛ» № 11/858 від 03.05.2018 року, останній звертається до голови профкомітету Білопільської ЦРД ОСОБА_6 з проханням надати згоду на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 та ОСОБА_7 обох молодших медсестер з догляду за хворими інфекційного відділення за п.1 ст.40 КЗпП України 04.06.2018 року ( а.с.23).

Відповідно до протоколу № 35 від 17.05.2018 року ПК медичних працівників Білопільського району при розгляді питання № 1- подання адміністрації БЦРЛ на розірвання трудового договору та постановили: ПК Білопільської ЦРЛ надає згоду на розірвання трудового договору у звязку зі скороченням чисельності працівників та відмовою від запропонованої роботи відповідно до ст.43 КЗпП України ОСОБА_1, ОСОБА_7 ( а.с.24).

Відповідно до наказу № 76-ОД від 30.03.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису по КЗ «Білопільська ЦРЛ» в звязку з нагальною потребою та зменшенням кількості ліжко-місць по Білопільській ЦРЛ наказано скоротити 1,5 ст. молодшої медсестри з догляду за хворими інфекційного відділення Білопільської ЦРЛ ( а.с.125).

Згідно рішенню 18 сесії сьомого скликання Білопільської районої ради від 31.01.2018 року внесено зміни до штатного розпису по КЗ БРР «Білопільська ЦРЛ» з 01.04.2018 року у звязку з оптимізацією ліжкового фонду. Та відповідно до п.3.1 вирішено скоротити по Білопільській районній лікарні, інфекційне відділення: 1,5 ст. сестра медична палатна та 1,0 ст. молодша медсестра-буфетниця ( а.с.138-141).

Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року визнано протиправною та скасовано постанову Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року №1024 «Про затвердження нормативу забезпечення стаціонарними лікарняними ліжками у розрахунку на 10 тис. населення» ( а.с.145-148).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством ( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, повязаний зі звільненням у звязку із скороченням штату, суди мають зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини 1 статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та п. п. 2, З ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

У постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 зроблено висновок, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, якій розглядає спір.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що визнання представником відповідача уточнених позовних вимог є добровільним, у суду немає сумніву щодо достовірності визнаних учасниками справи обставин, зазначених в уточненій позовній заяві, у звязку з чим уточнені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, що розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Згідно наданої суду представником відповідача довідки про доходи від 12.10.2018 року № 11/1784 на користь позивача необхідно стягнути 14 779 грн.79 коп.

Крім того відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави в особі Державної судової Адміністрації підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2819 грн. 20 коп. у звязку із задоволенням судом чотирьох позовних вимог. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги у сумі 11000( одинадцять тисяч) грн., згідно наданих позивачем квитанцій. Підлягає залишенню без розгляду позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

На підставі виладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», третіх осіб: Білопільської районної державної адміністрації, Білопільської районної ради Сумської області, - про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,- задовольнити.

Скасувати наказ № 45-к від 01.06.2018 року, виданий головним лікарем Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» в частині звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Скасувати пункт 1.1. наказу за № 76-ОД від 30.03.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису по Комунальному закладу «Білопільська центральна районна лікарня».

Поновити ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри по догляду за хворими інфекційного відділення у Комунальному закладі Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня». Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнути з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 11000 (одинадцять тисяч) грн.

Стягнути з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 14 779 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят девять) грн. 79 коп.

Стягнути з Комунального закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» на користь держави в особі Державної судової Адміністрації України судовий збір у сумі 2819( дві тисячі вісімсот девятнадцять) грн. 20 коп.

Залишити без розгляду позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя