Справа № 137/985/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участю секретаря Іванової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Староміський відділ ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Вінницькій області, про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки та зняття арешту з майна,
Позивач звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 27.05.2018 р. вона дізналась про продаж земельної ділянки яка розташована за адресою вул. Черняховського, 61, с. Лукашівка Літинського району Вінницької області. Позивач зазначає, що зазначена земельна ділянка, на яку серед іншого нерухомого майна накладено арешт, зареєстрована на колишнього чоловіка позивача ОСОБА_2, та набута у власність у 2006 р. в період перебування сторонами у шлюбі.
29.05.2018 р. позивачем була подана заява про забезпечення позову, яка була задоволена ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 30.05.2018 р. у справі № 137/899/18.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Погодився із вимогами позивача (а.с. 45).
Представник третьої особи - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у в Вінницькій області до судового засідання не зявився надіславши на адресу суду відзив на позовну заяву згідно якого просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 46-50).
Представник третьої особи - Староміського відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області до судового засідання також не зявився, хоча про місце дату та час судового зсідання був повідомлений заздалегідь та належним чином (а.с. 62).
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані суду заперечення на позовну заяву та матеріали матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 431952 виданого 06.06.1992 року Вінницький міським відділом ЗАГС, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 06.06.1992 р. (а.с. 10).
У відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 086651, виданим 30.04.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 30.04.2015 р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 11).
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до вимог абзацу другого частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до змін, внесених до Сімейного кодексу України Законом № 4766-VI від 17.05.2012 р. було виключено ч.5 ст.61 Сімейного кодексу України, та доповнено ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України п. 5 наступного змісту: особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Згідно п. 18-2 ППВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», № 7 від 16.04.2004 р., відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 11 червня 2012 року у справі №6-66ц11, за змістом частини першої статті 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України можуть набувати право власності на земельну ділянку шляхом приватизації за умови наявності підстав набуття права на землю, передбачених статтею 116 ЗК України.
З аналізу вищевикладеного слідує висновок, що громадянин одержує у власність частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю.
З огляду на вказане, суд не знаходить підстав для задоволення позову.
При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд при ухваленні рішення приходить до наступного.
Згідно довідки серії 12 ААА № 323766 від 21.01.2016 р. позивач у справі ОСОБА_1 являється інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково (а.с. 19).
Відповідно до п. 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди ІІ групи та позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. 81,116 ЗК України ст. ст. 7, 10, 13, 19, 82, 133, 141, 244-245, 258-259 ЦПК України, беручи до уваги правові положення викладені у п. 18-2 ППВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7, від 16. 04. 2004 р., суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Староміський відділ ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області та Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Вінницькій області, про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки та зняття арешту з майна, відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.