Постанова

Іменем України

03 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/12793/15-ц

провадження № 61-29306 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація,

третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління № 27»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у складі судді Чех Н. А. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від

18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Київське шляхово-будівельне управління № 27» (далі ТДВ «Київське шляхово-будівельне управління № 27»), про визнання права на користування житлом та зобов'язання видати ордер.

На обгрунтування позовних вимог зазначив, що у зв'язку з потребою в житловій площі 02 грудня 2002 року він звернувся до керівництва Відкритого акціонерного товариства «Київське шляхово-будівельне управління № 27» (далі ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління № 27»), правонаступником якого є ТДВ «Київське шляхово-будівельне управління № 27», із заявою про виділення кімнати в гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з резолюцією керівництва ВАТ «Київське шляхово-будівельне управління № 27» таку кімнату йому було виділено. 25 травня 2005 року Київською міською державною адміністрацією прийнято розпорядження № 859 «Про будинок АДРЕСА_1», яким даний будинок визнано житловим. Пунктом 3 цього розпорядження Дніпровській районній у Києві державній адміністрації доручено у встановленому порядку видати ордери на приміщення мешканцям, які постійно проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку. Однак, вказане розпорядження відповідачем не виконане.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати за ним право користування житловим приміщенням - кімнатою № 11 у комунальній квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію видати ордер на вищезазначене житлове приміщення на його ім'я.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням - кімнатою №11 в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов`язано Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію видати ордер на ім`я ОСОБА_4 (склад сім`ї - 1 чоловік) на кімнату №11 в квартирі АДРЕСА_1, жилою площею

19,0 кв.м.

У листопаді 2016 року Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація звернулась до суду першої інстанції з заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року за нововиявленими обставинами.

Заяву мотивувала тим, що при виконанні даного рішення суду заявнику стали відомі обставини, які є істотними для даної справи і впливають на правильність прийнятого судом рішення, зокрема було встановлено, що позивач у 2013 році придбав у приватну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 35,10 кв.м, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2016 року, що свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_4

Посилаючись на наведене, просила переглянути рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року за нововиявленими обставинами, скасувати його та призначити справу до нового розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року у задоволенні заяви Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки матеріали справи не містять даних щодо перевірки під час судового розгляду наявності або відсутності у позивача іншого житла, яке б належало йому на праві власності. Заявником не надано доказів, що про придбання позивачем квартири йому стало відомо тільки 18 жовтня 2016 року, крім того не зазначено, яким чином зазначені обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Яценюк Л. П. відхилено, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від

21 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, зазначив, що заявником не доведено наявність нововиявлених обставин, які є підставою для перегляду судового рішення. Крім того, зазначив, що інформація про належне позивачеві нерухоме майно міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, та є доступною, а відтак могла бути відомою відповідачу на час розгляду справи.

У листопаді 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, у якій заявник просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня

2017 року і ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, оскільки суди не звернули увагу на доводи заявника про наявність у позивача на праві власності квартири АДРЕСА_3, та навмисне приховання

ОСОБА_4 факту її придбання, що свідчить про безпідставність його позовних вимог. Вказував на те, що про належність позивачеві на праві власності нерухомого майна заявнику стало відомо лише 18 жовтня 2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Після встановлення заявником факту забезпечення позивача житловою площею відповідно до встановлених законодавством норм у жовтні 2016 року його було знято з квартирного обліку та відмовлено у видачі ордера на кімнату № 11 у комунальній квартирі АДРЕСА_1, однак суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень ці обставини також не урахували.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

23 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали попередніх інстанцій постановлені з дотриманням вимог процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених у пункті 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Обставини, що обгрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишилися невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Процесуальні недоліки розгляду справи, зокрема неповне встановлення фактичних обставин справи, не вважаються нововиявленими обставинами. Такі обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Заявник, як на нововиявлені обставини, посилався на придбання ОСОБА_4 у 2013 році двокімнатної квартири АДРЕСА_3, житловою площею 35,10 кв.м, що підтверджує безпідставність видачі йому ордеру на кімнату у комунальній квартирі, та, що про зазначені обставини йому стало відомо лише при виконанні рішення Дніпровського районного суду

м. Києва від 23 червня 2016 року, а саме 18 жовтня 2016 року, при формуванні інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні заяви Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 червня 2016 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обгрунтовано виходив з того, що в матеріалах справи відсутні дані щодо перевірки під час судового розгляду наявності або відсутності у позивача іншого житлового приміщення, яке б належало йому на праві власності. Відповідач не звертався з клопотаннями про витребування такої інформації, хоча мав таке право відповідно до статті

137 ЦПК України 2004 року. Апеляційний суд додатково зазначив, що відповідач за належного виконання своїх процесуальних прав та обов'язків не був позбавлений можливості самостійно перевірити зазначені обставини з доступної інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а тому вона могла бути йому відомою на час розгляду справи.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами за пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник