Провадження №2/225/444/2018
Справа №225/766/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

16 серпня 2018 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Качаленка Є.В.,

за участю секретаря Федорцової І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції з Енергодарським міським судом Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в порядку регресу сплачених за договором поруки,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_5 в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в рахунок погашення боргу в порядку регресу в розмірі 102 791 грн. 49 коп.: з яких 92307 грн. 82 коп. сума заборгованості за кредитним договором, витрати на ІТЗ в розмірі 120 грн. та витрати на виконавче провадження в сумі 9230 грн. 80 коп., а також понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1027,91 грн. В обґрунтування позову зазначив наступне.

05.02.2007 року між АКБ «Правекс банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №2789-002/07р, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 14713 доларів США строком до 05.02.2014 року зі сплатою 11,99% річних. Відповідач зобовязалась повертати кредит рівними частинами по 176 доларів США та нараховані відсотки до 10 числа поточного місця. В забезпечення виконання умов кредитного договору, 05.02.2007 року було укладено договір поруки №2789-002/07р, відповідно до якого позивач як поручитель, взяв на себе солідарне зобовязання у випадку невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором. Відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконала, у звязку з чим 10.12.2009 рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по цивільній справі №2-1763/2009 на користь АКБ «Правекс банк» було з нього та відповідача було стягнуто солідарно заборгованість по кредитному договору в сумі 92307,82грн., суму сплаченого судового збору в сумі 923,08 грн. та ІТЗ в сумі 120 грн. Виконавчі листи було предявлено на примусове виконання до ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області. У звязку з тим, що відповідач продовжувала ухилятись від сплати заборгованості за кредитом, відносно нього було відкрито виконавче провадження. Процес повернення коштів здійснювався шляхом відрахування з його заробітної плати, загалом за період з грудня 2012 року по грудень 2015 року з його заробітної плати було утримано 44811,46 грн. 12.01.2015 року він сплатив остаточну суму боргу за кредитним договором в сумі 57980 грн.03 коп. Станом на 19.01.2015 року заборгованість за виконавчим листом №2-1763 у нього відсутня. Позивач усього сплатив 102 791 грн. 49 коп. За таких обставин, просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу заборгованість в розмірі 102 791 грн. 49 коп. та судові витрати, оскільки позивач як поручитель виконав обовязок боржника-відповідача, і тому отримав право на зворотну вимогу.

19.04.2018 року позивачем подано уточнену позовну позовну заяву з урахуванням зміни прізвища та адреси відповідача. Судом було прийнято таку уточнену позовну заяву, оскільки вона подана відповідно до вимог ЦПК України до початку судового розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог, просили стягнути ОСОБА_5 на користь позивача грошові кошти в рахунок погашення боргу в порядку регресу в сумі 102 791 грн. 49 коп. та судові витрати в сумі 1027 грн.91 коп.

Відповідач надала суду заперечення, у яких стверджувала, що боргові зобовязання, що виникли за кредитним договором, є спільним боргом подружжя в рівних частках, тобто по 46615 грн з кожного. Однак заперечувала проти задоволення позову, оскільки відсутні відомості з якого приводу з позивача виконавчою службою утримано 44811 грн, заперечувала, що цю суму стягнуто за рішенням Енергодарського суду про солідарне стягнення боргу. Заперечувала, що суму 57980 грн., сплатив позивач, оскільки у квитанції вказано ОСОБА_6, а не імя позивача.

Представники відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність доказів того, що позивач ОСОБА_1 виконав належним чином зобовязання за кредитним договором, оскільки грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом вносились його батьком, сам позивач належні суми не сплачував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, пояснила, що позивач є її сином, а відповідач колишньою невісткою. Про існування кредитного договору їй відомо, чула, що це був кредит на придбання автомобіля «Форд». Остаточна сума несплаченого кредиту близько 100 тис. гривень була стягнута через суд та погашена її сином ОСОБА_1 Гроші, які її син ОСОБА_1 надавав на погашення заборгованості були його особисті, але знаходились на карточці батька ОСОБА_6, тому що син боявся, що ці гроші з нього примусово стягнуть колектори. Оскільки син свої гроші тримав на рахунку батька, тому у квитанції стоїть імя батька ОСОБА_6.

Суд відмічає, що позиції сторін під час судового розгляду переважно були формалістичними: позивач наполягав на тому, що спір має бути вирішений суто у площині відносин "боржник-поручитель" без урахування цілей використання кредитних коштів та обставин поділу майна; сторона відповідача заперечувала вимоги з тих обставин, що кошти перераховано від імені померлого батька, а відтак право звертатись з вимогою має матір, як особа, яка прийняла спадщину.

Суд прогнозує, що застосування таких підходів для вирішення спору лише би призвело до примноження судових спорів і спровокувало подачу нових позовів.

Суд аналізуватиме ситуацію з урахуванням всіх встановлених обставин, беручи до уваги мету отримання кредиту, шлюбні відносини і їх припинення, повернення боргу та поділ майна, на придбання якого було використано кредит.

Так, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка та дослідивши письмові докази справи, судом встановлено наступні фактичні обставини:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1997 року (а.с.39).

05.02.2007 року між АКБ «Правекс банк» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №2789-002/07Р, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в сумі 14713 доларів США строком до 05.02.2014 року зі сплатою 11,99% річних. Відповідно до п.4.4 відповідач зобовязалась повертати кредит рівними частинами по 176 доларів США та нараховані відсотки до 10 числа поточного місця.

В забезпечення виконання умов кредитного договору, 05.02.2007 року було укладено договір поруки №2789-002/07р, з позивачем ОСОБА_8 відповідно до якого позивач як поручитель, взяв на себе солідарне зобовязання у випадку невиконання відповідачем зобовязань за кредитним договором погасити заборгованість по кредитному договору в повному обсязі.

Зазначені обставини відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказування, оскільки були встановлені рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.12.2009 року (а.с.5)

Отримані кредитні кошти 02.02.2007 року позивач та відповідач, будучи у шлюбі, в інтересах сімї витратили на придбання автомобіля НОМЕР_1, 2006 року випуску. Зазначена обставина визнана сторонами і не оспорюється. Факт придбання авто підвтерджується рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року (а.с.218-220).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.12.2009 року з ОСОБА_9, ОСОБА_1 солідарно стягнуто на користь АКБ «Правекс банк» заборгованість по кредитному договору та по договору поруки №№2789-002/07Р від 05.02.2007 року в сумі 92307,32грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 923грн. 08 коп. та суму витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень (а.с.5)

22.12.2009 року по цивільній справі №2-1763/2008 Енергодарським міським судом Запорізької області було видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_9, ОСОБА_1 користь АКБ «Правекс банк» заборгованість по кредитному договору та по договору поруки №№2789-002/07Р від 05.02.2007 року в сумі 92307,82 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 923грн. 08 коп. та суму витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, який було предявлено для примусового виконання до ВДВС Енергодарського міського управління юстиції.

Рішенням Енергодарського міського суду Донецької області від 06.10.2010 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 було розірвано (а.с.40).

Рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року (а.с.218-220) припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля "FORD Fiesta" Ар7754АР, 2006 р.в. та стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля, визнано за ОСОБА_9 право особистої приватної власності на автомобіль. Рішення набрало законної сили.

З довідки про заробітну плату та інші доходи ОСОБА_1 від 22.01.2015 року встановлено, що з позивача за виконавчим листом №2-1763/2008 від 22.12.2009 року на користь АКБ «Правекс Банк» утримано борг на загальну суму 44811,46грн. за період з грудня 2012 року по грудень 2014 року (а.с.9)

Відповідно до копії квитанції №0.0.335432876.1 від 12.01.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» платник ОСОБА_6, отримувач ВДВС Енергодарського МУЮ, призначення платежу витрати на організацію та проведення виконавчих дій, було сплачено залишок боргу в сумі 57980,03 грн. (а.с.8)

Судом встановлено, що операція з переказу грошових коштів в сумі 57980,03 грн., якими відповідно до згаданої квитанції погашено "Витрати на організацію та проведення виконавчих дій", проведена на користь позивача від імені його батька. Родинний звязок підвтерджується копією свідоцтва про народження (а.с.208). При цьому суд вважає встановленим, що згадані кошти фактично належали самому позивачу, оскільки зазначене підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_7, поясненнями самого позивача.

Фактичне зарахування коштів підтверджується тим, що відповідно до отриманої позивачем через тиждень після переказу довідки ВДВС Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області №227 від 19.01.2015 року "12.01.2015 сума боргу за вищевказаним виконавчим документом сплачена боржником в повному обсязі на депозитний рахунок", заборгованість за виконавчим листом №2-1763 виданим 22.12.2009 року Енергодарським міським судом у боржника ОСОБА_1 відсутня (а.с.6)

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд, з урахуванням норм, що регулюють спірні відносини, доходить наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 2 ст. 556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, нормами цивільного права гарантоване право поручителя на отримання в порядку регресу грошових коштів, сплачених на підставі договору поруки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 як поручитель виконав в повному обсязі зобовязання ОСОБА_5 перед АКБ «Правекс Банк», то він набув прав кредитора у цьому зобовязанні, а відтак у позивача виникає право на зворотну вимогу (регрес).

Водночас, визначаючи обсяг такого права на зворотну вимогу, слід взяти до уваги, що отримані кредитні кошти відповідачем було використано в інтересах сімї на придбання автомобіля, який став спільною сумісною власністю позивача і відповідача, які на той час були у шлюбі.

Так, згідно із ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Таким чином, оскільки відповідачем, як одним із подружжя, укладено договір в інтересах сімї (отримано кредит та використано на придбання авто, що стало спільною сумісною власністю подружжя), то цивільні права та обовязки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Суд наголошує: оскільки за кредитним договором, укладеним відповідачем в інтересах сімї, відповідно до наведеної норми обовязки виникли і безпосередньо у позивача (як другого із подружжя) це унеможливлює застосування запропонованого позивачем підходу - стягнути з боржника усю суму боргу на користь поручителя. Слід враховувати, що в особі позивача на той час відбулося поєднання двох статусів учасника правовідносин: як поручителя у борговому зобовязанні та як одного із подружжя, у якого виникли обовязки в договорі укладеному в інтересах сімї.

Аналогічно і в особі відповідача також було поєднано два статуси: боржник у кредитному зобовязанні та однин із подружжя, у якого виникли обовязки в договорі укладеному в інтересах сімї.

Слід підсумувати, що обовязки із повернення кредитних коштів, використаних в інтересах сімї, виникли і у позивача, і у відповідача, а тому виконання зобовязання з повернення боргу подружжя має здійснювати як солідарні боржники.

Однак такий обовязок за час перебування у шлюбі сторони не виконали, погашення боргу було здійснено одноосібно позивачем після розірвання шлюбу.

Позивач наполягав на тому, що оскільки він виконав обовязок після розірвання шлюбу, то він не мав нести тягар витрат за боржника, з яким припинені шлюбні відносини.

Однак суд не погоджується з такою позицією.

Слід врахувати, що відповідно до змісту ст.ст.60, 65 СК України, використання отриманого подружжям кредиту на придбання майна створило для них наступні наслідки: позивач і відповідач отримали у спільну сумісну власність автомобіль, та отримали рівнозначні обовязки повернення боргу за кредитним договором.

Розірвання шлюбу не припинило право спільної сумісної власності на автомобіль у позивача, а також і не припинило зобовязання з погашення боргу за отриманий та використаний в інтересах сімї кредит. Відтак, позивач нарівні із відповідачем мав нести тягар погашення кредиту.

Водночас, як встановлено судом, відповідачем не було виконано зобовязання за кредитом. Борг за кредитним договором №2789-002/07р від 05.02.2007 року ОСОБА_1 був погашений одноосібно, а тому у нього виникає право на зворотну вимогу (регрес) ? частини сплаченої ним заборгованості з відповідача ОСОБА_5

Аргументуючи рішення, чому саме на таку частину (1/2) позивач має право, суд зауважує наступне:

Вже після розірвання шлюбу, рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року (а.с.218-220), серед іншого, було припинено право спільної сумісної та визнано право спільної часткової власності ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на автомобіль в рівних частинах по 1/2 частині кожному.

Цим же рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року (а.с.218-220) припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля "FORD Fiesta" Ар7754АР, 2006 р.в. та стягнено з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля, визнано за ОСОБА_9 право особистої приватної власності на автомобіль.

Відтак, оскільки за позивачем було визнано право спільної часткової власності саме на 1/2 частки автомобіля, припинено та стягнено вартість саме 1/2 частини, тому суд доходить висновку, що і у даному спорі позивач має право на зворотну вимогу (регрес) 1/2 частини сплаченої ним заборгованості з відповідача ОСОБА_5

Інакше вирішення спору не могло б вважатись справедливим - для стороннього спостерігача є очевидним, що стягнення у даному спорі повної суми заборгованості за кредитом призвело б до надмірного тягару для відповідача (сума повного боргу за кредитом + сума присудженої рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року на користь позивача компенсації у виді вартості 1/2 частки автомобіля), що обернулось би безпідставним прибутком для позивача. В той же час повна відмова у задоволені позову поклала б надмірні витрати на позивача, оскільки відповідач отримала б у особисту приватну власність цілий автомобіль, будучи зобовязаною сплатити позивачу за згадним рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року лише вартість 1/2 частки автомобіля. При цьому позивач, понісши тягар повернення повної суми кредиту, використаного на придбання авто, мав би право на стягнення компенсації 1/2 частки його вартості за рішенням Енергодарського міського суду від 23.10.2013 року, яким припинено його право спільної часткової власності на авто.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відповідача ОСОБА_10 боргу в порядку регресу слід задовольнити частково, присудивши позивачу 1/2 заборгованості, солідарно стягнутої з нього за рішенням Енергодарського міського суду від 10.12.2009 на користь АКБ «Правекс-банк», а саме 46675,45 грн (заборгованість по кредитному договору 92307,82грн + сума сплаченого судового збору 923,08 грн + ІТЗ 120 грн=93350,90грн; 93350,90грн/2=46675,45грн)

Щодо стягнення з відповідача витрат виконавчого збору в сумі 9230,80грн, суд зауважує, що зазначена сума виконавчого збору не доведена жодним належним доказом у справі. В цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки зазначена вимога не повязана безпосередньо з зобовязанням за кредитним договором, а є витратами щодо примусового виконання рішення суду, що повязані з особою боржника, який у конкретному виконавчому провадженні не виконав рішення у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 466,75 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення грошової суми в порядку регресу сплачених за договором поруки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, пр-т.Ленінський,7, кв.68) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4) грошові кошти в рахунок погашення боргу в порядку регресу в сумі 46675,45 грн (сорок шість тисяч шістсот сімдесят пять гривень сорок пять копійок).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 466,75грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 17.08.2018 року.

Суддя: