Справа №718/1193/18
Провадження №2/718/392/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2018 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, від імені якого виступає ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого виступає ОСОБА_1, звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 16.11.2017 року є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, кадастровий номер якої НОМЕР_1. Також за ним 08.12.2016 року зареєстровано право власності на житловий будинок та об'єкти житлової нерухомості розташовані за вказаною адресою, зокрема, житловий будинок (літ. А-І, а), літню кухню (літ. Б, б), літню кухню (літ. Д), сараї (літ. В, Г, г), сараї (літ. Л, І), гараж (літ. К), погріб (літ. Пг), убиральню (літ. У, Ж), огорожу (№ 1-2), колодязь (№ 3), яма вигрібна (№ 4), згідно Витягу № 75170191 від 08.12.2016 року з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказане нерухоме майно він успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 згідно свідоцтва серії НВІ № 780444 від 08.12.2016 року про право на спадщину за законом, зареєстрованому в реєстрі за № 2039, та витягу № 46080489 від 08.12.2016 року про реєстрацію в спадковому реєстрі. Згідно свідоцтва про право на спадщину на території господарства побудований житловий будинок (літера 3-1, МЗ) (надалі будинок 2), який не міг бути включений до свідоцтва, оскільки не введений в експлуатацію та, згідно ч.1 ст.376 ЦК України, є об'єктом самочинного будівництва, так як збудований без відповідної технічної документації. Будинок 2 був збудований спадкодавицею у 2000 році. Посилаючись на ст.ст.1218, 1268 ЦК України, п.3.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом № 296/5 від 22.02.2012 року Мінюсту України, вказує, що позивач успадкував все майно, яке належало спадкодавці на момент її смерті, у тому числі і будинок 2. Відповідно до п.3 постанови № 6 від 30.03.2012р. Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.» Згідно п.6 цієї постанови права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Згідно п.7 постанови № 7 якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.» У відповідності до висновку судового експерта Маковійчука М.І. (свідоцтво НОМЕР_2 від 20.04.2012р.) будівля 2 100% завершена будівництвом. У процесі проведеної у 2000 році самочинної реконструкції сараю (літ.К) та гаражу (літ. Й), збудованих у 1968 році, у будинок (літера 3-І, М3), були використані будівельні матеріали, вартість яких станом на день проведення експертизи становить 384574,52грн. без врахування 20% зносу; з урахуванням 20% зносу вартість будівельних матеріалів станом на 11.05.2018 року становить 307659,62грн. На даний час існує спір у справі № 718/492/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спірної будівлі (літ. З-1, МЗ) спільною сумісною власністю. Просив визнати з ним у порядку спадкування за законом право власності на будівельні матеріали, використані у процесі проведеної у 2000 році самочинної реконструкції сараю (літ. К) та гаражу (літ. Й), збудованих у 1968 році, у будинок (літ. З-1, МЗ), 100% готовності, розташований на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_1, в АДРЕСА_1, загальною вартістю 307659,00грн., згідно Висновку № 61/05-18 від 11.05.2018 року оціночно-будівельного дослідження судового експерта Маковійчука М.І. згідно переліку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, вказуючи також, що заявлені вимоги є обґрунтованими, наявні достатні підстави для визнання права власності на будівельні матеріали за позивачем в порядку спадкування, будинок станом на 2000 рік вже був зведений, будівництво здійснювалось за кошти спадкодавці, за позивачем вже визнано право власності на спадкове майно, фактичні обставини свідчать про належність цього майна до спадкового, а докази, що будівництво здійснювалось подружжям, відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позову не визнали, заперечуючи тим, що зазначене позивачем майно було створено за час перебування у шлюбі, виключно за їх особисті кошти, зі згоди матері позивача, а тому це майно є спільною сумісною власністю подружжя, на даний час на розгляді Кіцманського районного суду перебуває справа про визнання цього майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та відшкодування витрат, понесених на його ремонт та будівництво. Так, з 02.10.1983 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, після одруження оселилися в господарстві батьків відповідача, до розташоване по АДРЕСА_1, де і були зареєстровані. ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_8. Діти також були зареєстровані в зазначеному господарстві, яке на той час відносилося до колгоспного двору, його головою була матір позивача ОСОБА_6 та складалося із житлового будинку загальною площею 80кв.м., 1965-1968 років побудови; кухні, стайні, стодолі 1965 року побудови та підвалу 1972 року побудови. Зазначені обставини стверджуються погосподарськими книгами сільської ради. Житловий будинок потребував покращення житлових умов, тому подружжям, з дозволу матері позивача, у 1990 році позаду житлового будинку (літ.А), по всій його довжині, було добудовано прибудову (літ. А1), яка складалася із житлової кімнати, кухні, коридору, ванної кімнати та сауни. Рішенням виконавчого комітету Глиницької сільської ради народних депутатів № 40/7 від 24.07.1996 року було визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2, за ОСОБА_6, рішенням виконавчого комітету Глиницької сільської ради народних депутатів № 41/7 від 24.07.1996 року було узаконено самовільне будівництво жилого будинку (літ. А), літньої кухні (Б, Д), сараю (В, Г, Є, 3), сараю (И, К, Л), гаража (Й) в господарстві ОСОБА_6 в АДРЕСА_2. На ім'я ОСОБА_6 05.08.1996 року видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_2. Згодом, впродовж 1998 - 2009 років, ними у цьому господарстві, в житловому будинку (літ. А), зроблено ремонт, а саме: проведено газопостачання, водопостачання та водовідведення, електрифікацію; в коридорі стіни облицьовано керамічною плиткою та пластиком; підлогу покрито ламінатом; ванну кімнату оздоблено облицювальною керамічною плиткою, влаштовано сантехніку (унітаз, умивальник, душова кабіна, ванна), газовий котел; в житлових кімнатах підлогу зроблено з паркету, частково з ламінату; в кухні підлогу оздоблено облицювальною плиткою; стіни оздоблено пластиком; здійснено заміну покрівлі одноксатного даху з шиферу на металеву; в сауні стіни та стеля обшито вагонкою з дерева; влаштовано ковані дашки на входах в будинок, решітки на вікнах, ковані перила на боковому вході в будинок (літ.А). По господарських спорудах виконано наступні роботи: - в підвалі (літ. Пг, Вх) поміняно металопластикові двері та два вікна; - в жилій літній кухні (літ. Б) поміняно металопластикові двері та три металопластикові вікна; підведено газопостачання; - в літній кухні (літ. Д) поміняно два металопластикові вікна; - викопано криницю (№ 3) та вигрібні ями (№ 4, № 5); - облаштовано огорожу та ворота з хвірткою (№ 1, № 2); - побудовано убиральню (літ. У) та облаштовано убиральні (літ. У, Ж) керамічною плиткою; - здійснено зовнішню штукатурку житлового будинку (літ. А), літньої кухні (літ. Б), сараїв (літ. В, Г), літньої кухні (літ. Д), сараю (літ. Е); - здійснено будівництво гаража (літ. К); - подвір'я облаштовано декоративною плиткою. Зазначені обставини стверджуються Актом обстеження умов господарства по АДРЕСА_1, від 10.05.2017р.; технічним паспортом на житловий будинок від 14.06.1996р., технічним паспортом на житловий будинок від 16.05.2017р. Крім цього, в 2000 році ними в господарстві збудований житловий будинок (літ. З, Мз), який повністю придатний до експлуатації, однак збудований без відповідних дозволів, а тому вважається самочинним будівництвом, що стверджується технічним паспортом на житловий будинок від 16.05.2017р. Всі перелічені вище роботи в господарстві здійснювалися сторонами за особисті кошти, які вони разом заробляли і вкладали в благоустрій господарства та створення належних умов для проживання. Джерелами отримання їх доходів були заробітна плата, оскільки вона працювала на панчішній фабриці в м.Чернівці, олійно-жировому комбінаті м.Чернівці, позивач працював в колгоспі, на овочевій базі, а згодом виїхав на заробітки до Ізраїлю, а в 2004 році вони виїхали на заробітки до США, звідки кошти передавали донці та сину, які вкладали їх в благоустрій господарства. В 2014 році, перебуваючи у США, між ними погіршилися відносини та з липня 2014 року вони почали проживати окремо. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.08.2016р. шлюб між ними розірвано. В травні 2017 року вона повернулася додому та дізналася про те, що відповідач оформив на своє ім`я житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, отримав свідоцтво про право на спадщину від 08.12.2016р. Більше 30-ти років вона проживала та зареєстрована в цьому господарстві, яке було єдиним її житлом, де народилися її діти, а тому щоденно працювала та створювала комфортні та належні умови для проживання сім'ї. Вважає, що якщо і не маю права на частку в цьому майні, то має право на грошову компенсацію за понесені витрати на ремонт, покращення та благоустрій цього майна, яке на праві власності належало матері відповідача, а на даний час відповідачу, тому звернулася до суду із відповідним позовом, розгляд якого на даний час зупинено до вирішення цієї справи. Зазначене позивачем майно не увійшло до спадкової маси, оскільки матір позивача ОСОБА_6 дозвільну документацію на будівництво не отримувала, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку не була приватизована, а отже їй не належала, вона не набувала прав забудовника на цей житловий будинок і його не будувала, оскільки матеріально неспроможна була це зробити, так як на час будівництва являлася особою пенсійного та похилого віку та єдиним її джерелом доходів була пенсія у незначному розмірі. Оскільки матір позивача дозвільних документів на будівництво спірного будинку не мала, право власності на земельну ділянку для будівництва не набувала, будівництво не вела, зазначене у позові майно не входить до складу спадкового майна, тому у задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 02.10.1983 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 04.08.2016 року.

Подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали у господарстві по АДРЕСА_1, яке відносилось до категорії «колгоспний двір», головою якого була ОСОБА_6.

Господарство складалось із житлового будинку загальною площею 80кв.м., 1965-1968 років побудови; кухні, стайні, стодолі 1965 року побудови та підвалу 1972 року побудови, що вбачається із змісту копій по господарських книг сільської ради.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2016 року спадкоємцем майна ОСОБА_6. 1934р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її син ОСОБА_4. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з: житлового будинку (літ. А-І), загальною площею 123,50кв.м, житловою площею 83,00кв.м., літньої кухні (літ. Б, б), сараїв (літ. В, Г, г), сараїв (літ. Л, Е), гаража (літ. К), погреба (літ. Пг), убиральні (літ. У, Ж), огорожі (№ 1-2), колодязя (№ 3), ями вигрібної (№ 4).

На території господарства самочинно побудовано житловий будинок (літ.З-1, МЗ), який в це свідоцтво не включений.

На підставі вказаного свідоцтва за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спадкове майно.

16.11.2017 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництв і обслуговування житлового будинку. Господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1, на підставі рішення Глиницької сільської ради № 185/19-17 від 13.11.2017 року.

Відповідно до Висновку оціночно-будівельного дослідження за № 61/05-18 від 11.05.2018 року технічний стан житлового будинку (літ.З-1, МЗ) у складі будинковолодіння, що розташоване в АДРЕСА_1, характеризується як добрий. Фізичний знос складає 20%. Вартість будівельних матеріалів, використаних в будівництві цього житлового будинку становить 307659 гривень.

У позовній заяві перелік використаних в будівництві житлового будинку (літ.З-1, МЗ) вказаний згідно Локального кошторису на будівельні матеріали до Висновку оціночно-будівельного дослідження за № 61/05-18 від 11.05.2018 року.

Як вбачається із змісту Акту обстеження умов господарства по АДРЕСА_1, від 10.05.2017 року, господарство складається з наступних будівель: житлового будинку, 1969 року побудови, літньою кухні - жилої, літньої кухні - не житлової, гаражу і над ним дві житлові кімнати та ванна кімната і кухня, гаражу для трактора і броварні, підвалу. Зі слів ОСОБА_2 до житлового будинку позаду по всій його довжині було добудовано в 1990 році задню кімнату, кухню, коридор, ванну кімнату і сауну. В будинку зроблено ремонт: проведено газопостачання, водопостачання та водовідведення, електрифікацію; в коридорі стіни облицьовано керамічною плиткою та пластиком; підлогу покрито ламінатом; ванну кімнату оздоблено облицювальною керамічною плиткою, влаштовано сантехніку (унітаз, умивальник, душова кабіна, ванна), газовий котел; в житлових кімнатах підлогу зроблено з паркету, частково з ламінату; в кухні підлогу оздоблено облицювальною плиткою; стіни оздоблено пластиком; здійснено заміну покрівлі одноксатного даху з шиферу на металеву; в сауні стіни та стеля обшито вагонкою з дерева; влаштовано ковані дашки на входах в будинок, решітки на вікнах, ковані перила на боковому вході в будинок. В підвалі поміняно металопластикові двері та два вікна; в жилій літній кухні поміняно металопластикові двері та три металопластикові вікна; підведено газопостачання; в літній кухні поміняно два металопластикові вікна; викопано криницю та вигрібні ями; облаштовано огорожу та ворота з хвірткою; побудовано убиральнюта облаштовано убиральні керамічною плиткою; здійснено зовнішню штукатурку житлового будинку, літніх кухонь та сараїв, здійснено будівництво гаража; подвір'я облаштовано декоративною плиткою.

Допитана як свідок відповідач ОСОБА_2 показала, що одружились вони з позивачем у 1983 році, проживали у господарстві матері позивача, де була стара хата, кухня, стодола. У 2000 році позивач виїхав за кордон, а вона займалась будівництвом, будували будинок. Мати позивача участі у будівництві не приймала. За допомогою своєї матері наймала працівників для будівництва. В 2001 році ззовні будівництво було завершено, а в середині 2003 року будівництво було повністю завершено. Будинок зведений ними: її та позивачем, під час шлюбу, за їх спільні кошти, тому є спільним їхнім майном. З 2004 року вона також виїхала на заробітки, але продовжувала вкладати кошти, які надсилала дочці та синові.

Свідок ОСОБА_5 показав, що приблизно у 2000 - 2001 роках мати ОСОБА_2 найняла його бригаду для будівництва. У тому господарстві були старий гараж та сарай. Для будівництва вже була цегла, шлакоблоки, ракушняк, гравій. Старі гараж і сарай вони завалили та будували новий будинок. Мати ОСОБА_2 готувала їм їжу. ОСОБА_2 займалась доставкою будівельних матеріалів: довозила гравій, цеглу, арматуру, цвяхи, інше. Розраховуалась із ними особисто ОСОБА_2. Ними було зведено будинок від фундаменту до верху. ОСОБА_6 виносила на вулицю стільчик та сиділа. Згодом ним на другому поверсі штукатурились дві кімнати. Йому відомо, що ОСОБА_2 працювала, а її чоловік знаходився за кордоном.

Як показала свідок ОСОБА_9, ОСОБА_2 знає з 1991 року, вона працювала в її бригаді, вони дружили сім`ями, подружжя ОСОБА_2 проживало у господарстві матері ОСОБА_4. Спочатку у тому господарстві була стара хата, де жили вони, а мати жила у флігелі, були також гараж і сарай. Спочатку вони перебудували хату: добудували ванну та кухню. Коли ОСОБА_4 виїхав у Ізраїль, почали будувати новий двохповерховий будинок на місці гаража. ОСОБА_2 керувала будівництвом, її мати допомагала готувати їжу. ОСОБА_2 все записувала: всі витрати та всі роботи, оскільки так хотів ОСОБА_4. Під час будівництва її сім`я допомагала ОСОБА_2 по господарству та на городі. Мати ОСОБА_4, будучи жінкою похилого віку, у часті у будівництві не приймала.

Відповідно до наданих свідком ОСОБА_10 показів, в 2000-2002 роках її дочка ОСОБА_2 та зять ОСОБА_4 будували новий житловий будинок, старе завалили, будували для себе та за свої кошти. ОСОБА_2 доставала пісок, гравій, арматуру, цеглу. Вона готувала їжу для майстрів та робітників. ОСОБА_2 працювала, ОСОБА_4 був за кордоном.

Свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_2 знає з 1989 року, разом працювали, з ОСОБА_4 вона кілька разів зустрічалась. Лише раз була вдома у них. ОСОБА_4 виїхав до Ізраїлю, ОСОБА_2 говорила, що потрібно будуватися. Їй відомо, що вони завалили старий гараж та дроварню. ОСОБА_2 постійно щось шукала, то їй потрібні цвяхи, то дошки, то цемент. Шукала вона й робітників. ОСОБА_2 працювала і підзаробляла - їхала в Чехію. Мати ОСОБА_4 - стара жінка. ОСОБА_2 з чоловіком будували для себе.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Якщо відсутні документи про відведення земельних ділянок під забудову, таке будівництво слід визнавати самочинним та відмовляти у визнанні права власності на нього в порядку спадкування.

Задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві (ч.ч.3, 5 ст. 376 ЦК).

При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч.1 ст.376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. У разі визнання судом права власності на самочинно зведену будівлю за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій ця будівля розміщена, до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч.6 ст.376 ЦК).

Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Як роз'яснив Пленум ВССУ у п.6 постанови № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз'яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3, 5 ст.376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3, 5 ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є суб'єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216, 1218 ЦК.

При вирішенні спорів про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва на підставі ч.3 ст.376 ЦК потрібно з'ясовувати правовий режим земельної ділянки, на якій збудовано житловий будинок, будівлю, споруди.

Згідно із ч.1 ст.13 Конституції України та ст.20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі.

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: - рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; - ступінь готовності самочинного будівництва; - чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; - в якому році було зведено самочинні будівлі; - відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; - наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; - якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради.

Відповідно до викладених у п.3.1 роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку на час виникнення права власності.

У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності на нерухоме майно або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності із встановленим судом правовим режимом спірного майна.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що, оскільки не встановлено такої виключної умови, як наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що були видані на ім'я спадкодавця; що право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності на спірне майно відповідно до ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України належало спадкодавці, а також не встановлено, що будівництво велось спадкодавицею, підстав для задоволення позову не вбачається.

На підставі викладеного, ст.ст.376, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 2-18, 76-83, 89, 141, 263, 264, 265. 268, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4, від імені якого виступає ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 16.08.2018 року.

Суддя: