Провадження № 2/761/6616/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення збитків, компенсації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно з яким просить суд: захистити її права як споживача та визнати дії відповідача - Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» такими, які порушують її права споживача на належну якість послуг по отриманню послуг авіатранспорту; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на її користь суму збитків у результаті отримання послуг неналежної якості у розмірі 2 864,54 євро у еквіваленті 86 619,97 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на її користь спричинену у результаті отримання послуг не належної якості моральну шкоду в розмірі 1 000,00 євро в еквіваленті 30 000,00 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на її користь 800,00 євро у еквіваленті 24 190,96 грн. фінансової компенсації за затримку рейсу PS 72/PS 423 на дві доби; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь держави судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачкою було придбано електронний авіаквиток №566- на авіарейс № PS 72/PS 423 за маршрутом Дніпро - Київ - Берлін з датою відправлення з Дніпра 27.11.2017 року о 07 год. 00 хв. та датою прибуття в Берлін 27.11.2017 року о 10 год. 25 хв.

При цьому, оскільки вищенаведений авіарейс було затримано, про що позивачка дізналася 26.11.2017 року засобами електронної пошти, ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» запропоновувало останній альтернативний рейс PS 72/PS 423 на наступний день за таким же маршрутом та переоформило квиток, відповідно до якого час відправлення з Дніпра становив 07 год. 00 хв., а час прибуття в Берлін - 28.11.2017 року о 14 год. 20 хв.

Разом з тим, запропонований рейс також було затримано відповідачем на три години, що, в свою чергу, спричинило запізнення позивачки на рейс авіакомпанії «QATAR» за напрямком Сейшельських островів, квиток №108 з вильотом з Берліну 28.11.2017 року о 16 год. 50 хв.

У зв'язку з зазначеним, а також посилаючись на те, що про затримку вищевказаного рейсу позивачка дізналася в день вильоту, остання вважає, що відповідач має відшкодувати їй штрафні компенсаційні виплати за затримку рейсу у розмірі 800 Євро, вартість втраченого авіаквитка в дві сторони на суму 1 545,38 євро, що в еквіваленті становить 46 730,28 грн., вартість номеру в готелі «Сoco Bay Guest house», який був заброньований з 29.11.2017 року по 07.12.2017 року на суму 343,16 євро, що в еквіваленті становить 10 376,71 грн., а також додаткові витрати на покупку нового авіаквитка та турпутівки на суму 976,00 євро, що в еквіваленті становить 29 512,97 грн.

Також, у зв'язку з тим, що надання неякісних послуг завдало позивачці значних та глибоких душевних страждань, які полягали у порушенні життєвого укладу та планів на відпочинок, остання просять стягнути з відповідача 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 22.08.2018 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

04.10.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому ПрАТ «МАУ» заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог. Так, зокрема відповідач зауважує, що вимоги позивача про стягнення компенсації в розмірі 800 євро за затримку у перевезенні не підлягає задоволенню, оскільки, в силу положень Монреальської конвенції, Повітряного кодексу України, Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу та стандартних Умов договору міжнародного повітряного перевезення авіакомпанії МАУ, така штрафна компенсаційна виплата за затримку рейсу не передбачена. Крім того, оскільки перевезення позивачки не є єдиним перевезенням та оформлене окремими бронюваннями й квитками на бланках різних авіакомпаній, відповідач вважає, що він не несе відповідальності за неможливість використання позивачкою придбаного авіаквитка іншого перевізника - авіакомпанії «QATAR Airways».

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача Шаповал І.О. щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

Вислухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Положеннями ст. 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

При цьому згідно п.п. 1,2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року за № 735, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.12.2012 року за № 2219/22531 (надалі - «Правила»), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов'язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Так, перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивачка придбала електронний квиток авіакомпанії МАУ за №566- на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Дніпро-Київ-Берлін рейсами PS 72/PS 423 на 27.11.2017 року та у зворотному напрямку за маршрутом Берлін-Київ-Дніпро рейсами PS 424/PS 71 на 27.12.2017 року.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, судом достовірно встановлено, що між сторонами було укладено Договір перевезення, відповідно до умов яких відповідач, як перевізник, зобов'язався надати позивачці транспортні послуги, а позивачка, в свою чергу, оплатила встановлену плату за проїзд в розмірі 6 269,00 грн.

В подальшому, за згодою позивачки, вказаний квиток було переброньовано за тим же маршрутом на дату вильоту 28.11.2017 року через затримку вильоту рейсу PS 72 27.11.2017 року з 07 год. 00 хв. до 09 год. 00 хв.

Як вбачається з матеріалів та не заперечувалось сторонами по справі, відповідач повністю виконав свої зобов'язання щодо своєчасного авіаперевезення позивачки 28.11.2017 року рейсом PS 72 Дніпро-Київ.

В той же час, виконання рейсу PS 423 Київ - Берлін із датою відправлення 28.11.2017 року було затримано на 02 год. 22 хв.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні з наявних в матеріалах справи доказах, затримка рейсу PS 423 Київ - Берлін із датою відправлення 28.11.2018 року о 13 год. 05 хв. сталася за результатами передпольотної контрольної перевірки технічного стану повітряного судна та функціонування і перевірку агрегатів та приладів для безпечного виконання польоту, якою, в свою чергу, було встановлено факт неналежної роботи двигуна судна.

Тобто, рейс PS 423 Київ - Берлін було затримано за непередбачуваних та випадкових технічних причин і обставин, що перешкоджали безпечному виконанню польоту, які загрожували життю та здоров'ю пасажирів вказаного рейсу.

Звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилався, серед іншого, на те, що оскільки вищевказаний рейс було затримано, відповідач має відшкодувати їй штрафні компенсаційні виплати за затримку рейсу у розмірі 800 Євро.

Так, при вирішенні спірних правовідносин суд застосовує національне законодавство України та чинне для України міжнародне право, а саме: Конвенцію про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28.05.1999 року, ратифіковану Україною Законом №685-VI від 17.12.2008 року (надалі - Монреальська конвенція), Конвенцію для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень» від 12.10.1929 року, ратифіковану Українською РСР Законом №995_181 від 14.08.1959 року (надалі - Варшавська конвенція), Повітряний кодекс України та Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 року №735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 28.12.2012 року №2219/22531 (надалі - Правила).

В свою чергу, положення Повітряного кодексу України та Правил не передбачають виплати штрафної компенсації у випадку затримки рейсу, а лише встановлюють обов'язок для перевізника щодо надання пасажиру необхідного обслуговування та допомоги.

При цьому, як встановлено вимогами ч.1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської конвенції, ст. 20 Варшавської конвенції Конвенції та Правил перевізника, перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок не переробної сили, усунення несправності транспортного засобу, яке загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства України, а також враховуючи те, що у судовому засіданні достовірно встановлено факт затримки виконання рейсу PS 423 Київ-Берлін за непередбачуваних та випадкових обставин, які перешкоджали безпечному виконанню польоту та загрожували життю та здоров'ю пасажирів вказаного рейсу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача компенсації за затримку рейсу задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення вартості втраченого авіаквитка, вартості номеру в готелі та додаткових витрат, зумовлених затримкою рейсу, які позивачка обгрунтовує тим, що через неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором перевезення, а саме: затримку рейсу PS 423 Київ-Берлін, вона запізнилася на пересадку на рейс авіакомпанії «QATAR» маршрутом Berlin-Doha-Mehe-Praslin Island з датою відправлення з Берліну 28.11.2017 року о 16 год. 50 хв. та втратила можливість скористатися придбаними авіаквитками та проживанням в заброньованому готелі, слід зазначити наступне.

Так, п.4 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу визначено, що трансферний пасажир - це пасажир, який згідно з договором повітряного перевезення направляється в пункт трансферу (пересадки) одним рейсом, а далі перевозиться іншим рейсом того самого або іншого перевізника.

Відповідно до п.2 глави 3 розділу XVI Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, у разі необхідності забезпечення своєчасної пересадки трансферних пасажирів на стикувальні рейси перевізник за першої можливості повинен запропонувати їм альтернативні маршрути перевезення.

Водночас, умовами п.11 Договору повітряного перевезення авіакомпанії МАУ встановлено, що МАУ не несе відповідальності за забезпечення стикувальних рейсів, які були оформлені окремими авіаквитками.

Крім того, як вже зазначалось вище, вимогами ч.1 ст. 922 ЦК України, ст. 19 Монреальської конвенції, ст. 20 Варшавської конвенції Конвенції та Правил перевізника встановлено, що перевізник не несе відповідальності за порушення строку доставки пасажира до пункту призначення, якщо це порушення сталося внаслідок не переробної сили, усунення несправності транспортного засобу, яке загрожувала життю або здоров'ю пасажирів чи за інших обставин, що не залежали від перевізника.

Як вбачається з укладеного між сторонами Договору на міжнародне повітряне перевезення, кінцевим місцем призначення перевезення встановлено аеропорт Тегель, м.Берлін.

Тобто, жодних умов щодо трансферного подальшого перевезення позивачки цим Договором не передбачено.

За вказаних обставин, враховуючи те, що перевезення позивачки не є єдиним перевезенням та оформлене окремими бронюваннями й квитками на бланках різних авіакомпаній, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення вартості втраченого авіаквитка, вартості номеру в готелі та додаткових витрат, зумовлених затримкою рейсу, також задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до роз'яснень, які містяться в п.п. 2, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суди мають розглядати спори про відшкодування заподіяної фізичної моральної (немайнової) шкоди тільки у тих випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції, або випливає з її положень, або у випадках, коли можливість відшкодування моральної шкоди безпосередньо та чітко визначено у галузевому та/або спеціальному законодавстві, яке регулює спірні правовідносини сторін. Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і правовідносин якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що надання неякісних послуг завдало позивачці значних та глибоких душевних страждань, які полягали у порушенні життєвого укладу та планів на відпочинок.

Разом з тим, судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонам, відносяться до галузі повітряного права, та відповідно регулюються Повітряним кодексом України, а також Монреальською конвенцією, положеннями яких не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі затримки та/або скасування рейсу.

Таким чином, беручи до уваги те, що вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у їх задоволенні також слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення збитків, компенсації та відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 12.10.2018 року.

Суддя: