Провадження № 2/761/463/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Малашевського О.В.,

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.05.2007 року у сумі 25 742,78 грн. та судового збору 1 600,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.05.2007 року на підставі укладеного договору №б/н (далі - кредитний договір) ОСОБА_1(далі - відповідач) отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00%. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту. Однак, вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, станом на 30.11.2017 року за відповідачем обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі складає 25 742,78 грн., у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати.

Ухвалою суду від 03.05.2018 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

05.09.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, зазначає, що позивачем порушено строк позовної давності, адже пред'являючи, особа, яка вважає себе кредитором, має зазначити суду які саме зобов'язання мали бути виконані боржником та у який строк. Факт видачі платіжної картки не свідчить сам по собі про виникнення заборгованості, при цьому позивачем не зазначено конкретної дати, коли він вважає, що його права були порушені відповідачем. Враховуючи викладене, відповідач просив застосувати до правовідносин сторін строк позовної давності та відмовити позивачу у позові про стягнення суми боргу та суми процентів за користування кредитом у зв'язку зі спливом позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

В судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.05.2007 року на підставі Анкети-заяви ОСОБА_1між позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Так, згідно умов Договору та на підставі заяви відповідача, позивач видав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 12 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних від суми залишку за кредитом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 6.5 умов та правил, відповідач зобов'язався здійснювати погашення заборгованості по Кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п. 6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

У відповідності до п. 6.9 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів.

Як вбачається з п. 9.12 умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

У зв'язку із неповерненням відповідачем грошових коштів станом на 30.11.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором склала 25742,78 грн. з яких: заборгованості за кредитом у сумі 4 539,73 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 19 168,96 грн., заборгованість за пенею та комісією - 332,05 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 1 202,04 грн..

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства

Так, відповідно до ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу приписами ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із наданих до суду доказів на обґрунтування своїх вимог, позивачем не наведено відомостей коли саме права ПАТ КБ «ПриватБанк» були порушені відповідачем.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за договором б/н від 22.05.2007 року, з якого можна зробити висновок, що з червня 2007 року в ОСОБА_1була наявна прострочена заборгованість.

Останнє погашення кредиту, згідно із розрахунком заборгованості, було здійснено відповідачем 22.06.2010 року.

Відповідно до Праової позиції Верховного Суду України у справі за N 6-522цс17: У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із даним позовом у 21.12.2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

За положеннями ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Натомість за положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, позивач не скористався своїм право подачі відповіді на відзив, тому в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо поважності причин пропуску позовної давності.

Також, в розрахунку заборгованості міститься платіж відповідача по кредиту від 02.06.2015 року в сумі 667,95 грн.

Відповідач, в свою чергу, посилався на відсутність доказів у позивача щодо сплати вказаної суми коштів, оскільки він не здійснював такої оплати.

Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Вказане також підтверджується Правовим висновком Верховного Суду України від 29.03.2017 року по справі № 6-1996цс16, в якому зазначено, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Оскільки після здійснення відповдіачем платежу по кредитному договору 22.06.2010 року, трирічний строк позовної давності сплинув 23.06.2013 року, вчинення відповідачем подальших дій щодо визнання боргу поза межами цього строку не має правового значення.

Окрім того, позивачем не було надано належних доказів здійснення здійснення 02.06.2015 року оплати відповдіачем за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З огляду на викладене та беручи до уваги, що з метою захисту прав, порушених ОСОБА_1позивач звернувся до суду у грудні 2017 року, зважаючи на відсутність поважних причин не звернення за захистом своїх інтересів протягом встановлених законом 3 років та заяви сторони спору щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності, суд вважає за можливе з цих обставин відмовити у задоволенні вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 57-61, 79, 81, 141, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України; ст. ст. 267, 509, 525, 526, 533, 554, 610, 612, 624, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

ОСОБА_1: 01001, АДРЕСА_1. РНОКПП: НОМЕР_1.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення складено: 16 жовтня 2018 року.