_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2790/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року

Київський районний суд м. Одеси
в складі: головуючого судді Калашнікової О.І.
при секретарі Шеховцевій О.В.

за участю представників сторін і третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом

Санаторію «Одеський» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи без самостійних вимог: Військово-медичний клінічний центр Південного регіону Міністерства Оборони України, Міністерство Оборони України про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, визнання недійсним договору оренди,

Встановив:

Адміністрація санаторію «Одеський» у серпні 2017 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні приміщеннями, що входять до складу цілісного майнового комплексу санаторію звільнення цих приміщень відповідачами. Під час підготовчого судового засідання позивач неодноразово надавав заяви про уточнення позовних вимог, остання заява надана 21.02.2018 року. Представник позивача в судовому засіданні вимоги санаторію підтримала і просила суд ухвалити рішення про усунення перешкод в користуванні приміщеннями, що входять до цілісного комплексу санаторію шляхом звільнення приміщень відповідачами та визнати у повному обсязі недійсним договір оренди спірних приміщень, укладений 11 січня 2003 року між ОСОБА_5 і військовою частиною НОМЕР_1 .

Відповідачі та представники третіх осіб позовні вимоги не визнали і доводили, що вимоги санаторію не містяться на вимогах Закону.

Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

На підставі Указу Президента України №970/2002 від 31.10.2002 року «Про деякі питання удосконалення використання санаторно-курортних закладів», розпорядження КМ України №131 від 12.03.2003 р. «Про передачу цілісних майнових комплексів військових санаторіїв», наказу Міністра МНС України №95 від 2.04.2003 року на базі цілісного майнового комплексу військового санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 », переданого від Міноборони України ( акт прийому-передачі від 14.04.2003 року), було створено санаторій МНС «Одеський», що складається з будівель за інвентаризаційними №№1,2,11,14,15,16,17,18, 20-24. На момент передачі санаторію від Міністерства оборони до Міністерства МНС у приміщенні будівлі №11 «Лікувальний корпус, котельна» проживали сім`ї військовослужбовців, які заселились до приміщень на підставі наказів різних посадових осіб Південного оперативного командування. Так, наказом начальника Одеського гарнізону №34 від 26.04.2000 року 21 сім`ї військовослужбовців було дозволено тимчасово проживати у приміщеннях лікувального корпусу санаторію. Фактично у приміщеннях лікувального корпусу санаторію станом на 2003 рік проживало 30 сімей. В акті прийому передачі від 14.04.2003 року в п.2 зазначено, що питання виселення сімей, що тимчасово проживають на законних підставах у приміщеннях лікувального корпусу санаторію «Одеській» МО України буде вирішувати шляхом надання житла в порядку чинного законодавства. Адміністрація санаторію до акту прийому передачі склала список сімей, що проживають у лікувальному корпусі, зазначивши термін і підстави заселення, склад сім`ї, перебування на квартирному обліку. Адміністрація санаторію отримує від мешканців оплату водо, електро, теплопостачання.

Сім`я полковника ОСОБА_5 складом 5 осіб ( ОСОБА_5 , його дружина і троє дітей) у 2000 році заселилась і оформила реєстрацію у приміщення № НОМЕР_2 загальною площею 48 кв.м. в лікувальному корпусі санаторію (Будівля №11) на підставі наказу начальника Одеського гарнізону №34 від 26.04.2000 року. 12 лютого 2001 року між військовою частиною НОМЕР_1 в особі командира частини і ОСОБА_5 було укладено договір про надання послуг на проживання в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 військового містечка № НОМЕР_3 в будівлі №82. 11 січня 2003 року між тими ж сторонами було укладено договір оренди приміщення загальною площею 89,9 кв.м. кімнати №39,41,42,44 будівля інв.№11 військового містечка № НОМЕР_4 для проживання та надання комунальних послуг. У п.8 договору сторони зазначили « після закінчення строку оренди (у разі отримання орендарем муніципального житла у м.Одесі згідно з діючим законодавством) орендар зобов`язаний передати Орендодавцю приміщення, що орендується. На квартирному обліку сім`я ОСОБА_5 перебуває з 2001 року до сьогодні, іншого житла у м.Одесі відповідачі не мають. Станом на 2016 рік відповідач разом з дружиною і дочкою займає приміщення №42 площею 55 кв.м.

Представник позивача доводить, що договір оренди не відповідає положенням ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» в редакції 07.02.2002 року, що була чинною на момент укладання договору. Так, договір уклала військова частина, за якою на той час приміщення не були закріплені; умовами договору не визначений розмір орендної плати і відповідач ніколи не сплачував орендну плату за спірні приміщення; відповідач на момент укладання договору не був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності; оцінка об`єкту оренди не здійснювалась. На думку позивача договір оренди не містить істотних умов, визначених ст.10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», тому є недійсним. Відповідно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 займають приміщення в будівлі, належній санаторію, неправомірно, чим порушують право санаторію на користування цими приміщеннями для забезпечення діяльності санаторію, направленої на забезпечення лікування, діагностики та реабілітації військовослужбовців і членів їх сімей. Для захисту порушеного права санаторій звернувся до суду з цим позовом.

Позивачева сторона на підтвердження позовних вимог посилалась на такі докази: акт прийому-передачі цілісного майнового комплексу Одеського військового санаторію від 14.04.2003 року, статут санаторію, лист Південно-східного Територіального КЕУ №3699 від 23.08.2016 року, виписку з акту обстеження будівлі №11 від 09.08.2017 року.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов, стверджувала, що спірні приміщення займає правомірно, що іншого житла не має, що санаторій вже звертався до суду з вимогами про виселення сім`ї ОСОБА_8 з приміщень в будівлі №11, що входить до цілісного майнового комплексу санаторію і судовим рішенням вимоги санаторія залишені без задоволення. Відповідач надав в підготовчому судовому засіданні заяву про застосування строків позовної давності до вимог санаторію в частині визнання договору оренди недійсним. Окрім того, позивач посилався на наступне: він ОСОБА_5 є полковником медичної служби, учасником антитерористичної операції, перебуває на квартирному обліку 20 років і до сьогодні ні він ні члени його родини не мають іншого , крім спірного, приміщення для проживання.

Представники третіх осіб, не визнаючи позовні вимоги санаторію, надали пояснення в письмовій формі, які підтримали в судовому засіданні.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону МО України є правонаступником в/ч НОМЕР_1 . Представник клінічного центру доводить, що договір оренди приміщення для проживання та надання комунальних послуг, укладений 11.01.2003 року між в/ч НОМЕР_1 і ОСОБА_5 , відповідав вимогам діючого на той час цивільного законодавця і фактичним обставинам, що договір оренди досліджувався судом і судовим рішенням, ухваленим 04.03.2013 року по справі за позовом Санаторію «Одеський» до родини Бондар про виселення, встановлено правомірність цього договору. У своїх поясненнях представники третіх осіб просили суд відмовити санаторію в задоволенні позову і в обґрунтування своїх доводів посилались на практику Європейського суду з прав людини.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов Санаторію «Одеський» не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси, ухваленим 04.03.2013 року по справі за позовом Санаторія МНС «Одеський» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , третя особа Міністерство Оборони України про заборону чинити перешкоди у користуванні майном та виселенні, яке набрало законної сили, встановлено правомірність договору оренди приміщення для проживання та надання комунальних послуг, укладеного 11.01.2003 року між в/ч НОМЕР_1 і ОСОБА_5 . З огляду на викладене вимоги Санаторію «Одеський» щодо визнання договору оренди недійсним не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 зазначеного договору строк оренди складає термін - до отримання орендарем муніципального житла у м. Одеса згідно з діючим законодавством, строк оренди може бути скорочений лише за згодою сторін. Судом встановлено, що згода сторін на скорочення строку оренди відсутня та відсутнє інше житло у відповідачів.

Оскільки відповідачі займають спірні приміщення, що розташовані в будівлі, належній до цілісного майнового комплексу санаторію, на підставі вказаного договору оренди, вимоги позивача в частині усунення перешкод у користуванні приміщеннями шляхом їх звільнення відповідачами не містяться на вимогах закону та фактичних обставинах по справі.

При ухваленні даного рішення, суд приймає до уваги наступне: з акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу Одеського військового санаторію (в/ч НОМЕР_1 ) до сфери управління МНС від 14 квітня 2003 року вбачається, що питання відселення громадян, які тимчасово проживають на законних підставах у будівлі «Лікувальний комплекс, котельна» (інвентаризаційний №11), що входить до цілісного майнового комплексу Одеського санаторію і прийнято на баланс санаторію, буде вирішено Міністерством Оборони України шляхом надання їм житла в порядку чинного законодавства України.

Суд встановив і сторони визнали, що МО України виконує свої зобов`язання щодо відселення тимчасових мешканців будівлі «Лікувальний комплекс» і надає їм житло в будинках, що будуються МО України. В будівлях санаторію залишились проживати декілька сімей військовослужбовців, черговість яких на отримання житла ще не підійшла.

Окрім того, відповідачі у спірних приміщеннях проживають з 2000 року, тобто у них наявні достатні та тривалі зв`язки з цим конкретним місцем проживання, відповідачі перебувають на квартирному обліку з підстав відсутності у них житла майже 20 років, ОСОБА_5 є полковником медичної служби Військово-медичного клінічного центру Південного регіону МО України та є учасником антитерористичної операції.

Керуючись ст..259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов Санаторію «Одеський» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи без самостійних вимог: Військово-медичний клінічний центр Південного регіону Міністерства Оборони України, Міністерство Оборони України про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, визнання недійсним договору оренди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський райсуд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата складання повного тексту судового рішення 07.09.2018 року.

Суддя Калашнікова О. І.