ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року м.Суми

Справа №592/5414/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1054/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Координаційний центр з надання правової допомоги, Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в її інтересах представником - ОСОБА_3

на додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 жовтня 2017 року, ухваленого у складі судді Труханової Л.М., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст якого складений 23 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано Координаційний центр з надання правової допомоги та Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області надати ОСОБА_1 залишок основної щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 13 лютого 2015 року по 12 лютого 2016 року тривалістю 9 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати та (за наявності коштів та у межах економії фонду оплати праці) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Координаційного центру з надання правової допомоги та Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області у дольовому порядку на користь держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року в даній справі залишено без змін.

31 липня 2017 року позивач звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яким просить стягнути на її користь допомогу на оздоровлення в сумі 4092 грн та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у сумі 4092 грн за 2016 рік. Вимоги заяви ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, вирішивши питання про право на отримання нею вказаних видів матеріальної допомоги, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, а також рік, за який вони повинні бути виплачені. При цьому, позивачка у заяві наголошує на тому, що її позовні вимоги стосувались виплати вказаних видів матеріальної допомоги саме за 2016 рік і саме у розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 4092 грн, яка була встановлена на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2016 року в іншій цивільній справі за її позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Доповнено другий абзац резолютивної частини рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року у даній справі наступного змісту: при використанні в установленому порядку щорічної основної відпустки за період роботи з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року.

Відмовлено в іншій частині вимог заяви.

Вказане додаткове рішення суду позивач в особі її представника оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить змінити додаткове рішення суду в частині відмови у визначенні точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню по матеріальній допомозі на оздоровлення і матеріальній допомозі на вирішення соціально-побутових питань та визначити розмір виплати вказаних видів матеріальної допомоги в сумі по 4092 грн за кожну.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не вказав точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, в той час як позивач у позовній заяві чітко визначила суми матеріальної допомоги, яка підлягає стягненню на її користь. Зокрема, розмір середньомісячної заробітної плати в сумі 4092 грн нею був вказаний на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 травня 2016 року в іншій цивільній справі за її позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги та Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. Відтак, позивач вважає, що саме цей розмір середньомісячної заробітної плати повинен братися за основу для розрахунку матеріальної допомоги у даній справі, як такий, що має преюдиційне значення.

Відповідач Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області у встановлений судом строк подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги, просить скасувати додаткове рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції у рішенні від 13 вересня 2016 року дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача надати позивачу частину невикористаної відпустки за період роботи з 13 лютого 2015 року по 12 лютого 2016 року та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання надати відпустку за період з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року, відтак, підстави для задоволення заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення, в якій вона просить стягнути матеріальну допомогу за 2016 рік, на думку відповідача, відсутні. Також відповідач зауважує, що виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду завершено, рішення суду виконано, тому є неможливим розгляд заявленого позивачем питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, представника Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області Андріянову Ю.М., яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким вимогам оскаржуване додаткове рішення суду не відповідає. Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У даній справі суд апеляційної інстанції виходить за межі доводів апеляційної скарги, оскільки на те існують підстави, визначені вказаною статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Таким чином, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року, із пред'явлених ОСОБА_1 позовних вимог судом частково задоволено лише одну вимогу щодо зобов'язання відповідачів надати позивачу залишок основної щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 13 лютого 2015 року по 12 лютого 2016 року тривалістю 9 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати та (за наявності коштів та у межах економії фонду оплати праці) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

При цьому, у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання надати позивачу відпустку за період з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року з виплатою матеріальної допомоги суд відмовив.

Вказані висновки суду першої інстанції підтримав і Апеляційний суд Сумської області в ухвалі від 13 жовтня 2016 року, яким рішення місцевого суду від 13 вересня 2016 року було залишено без змін. Також апеляційний суд вказав, що оскільки основна та додаткова відпустка позивачу за відпрацьований період з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року не надавалася, тому відсутні підстави для виплати матеріальної допомоги у зазначеному позивачкою розмірі.

Однак, позивач у заяві про ухвалення додаткового рішення фактично ставить питання про визначення їй точної грошової суми до стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань саме за 2016 рік у заявленому нею розмірі, щодо якої судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову в позові, яке набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач поданою заявою фактично просить змінити рішення суду, що є неприпустимим під час вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати додаткове рішення, оскільки суд першої інстанції, пославшись у додатковому рішенні на виплату позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань при використанні в установленому порядку щорічної основної відпустки за період роботи з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року, таким чином, змінив основне рішення від 13 вересня 2016 року, яким у задоволенні вказаної позовної вимоги було відмовлено.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, визначивши у додатковому рішенні умовою виплати позивачу матеріальної допомоги використання нею в установленому порядку щорічної основної відпустки за період роботи з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року, таким чином, фактично ухвалив умовне рішення, тобто таке, що може залежати від настання певних обставин, що є неприпустимим відповідно до приписів ч. 6 ст. 265 ЦПК України.

З матеріалів справи також вбачається, що постановою державного виконавця від 31.03.2017 року виконавче провадження з виконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2016 року закінчено у зв'язку з виконанням рішення суду (а. с. 76).

Наказом директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області № 34-в від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було надано щорічну основну відпустку за період з 13 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року на 17 календарних днів з 09 листопада 2016 року по 25 листопада 2016 року та додаткову оплачувану відпустку на 4 календарні дні з 26 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 (а. с. 54 том 2). Тобто за вказаний період позивачу відпустка була надана після ухвалення судом рішення в даній справі. А тому, у випадку порушення прав позивача на отримання матеріальної допомоги, при наданні відпустки за вказаний період, вона має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 270; 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в її інтересах представником - ОСОБА_3, задовольнити частково.

Додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 жовтня 2017 року в даній справі скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги, Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Сумській області про надання відпустки, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, зобов'язання видати наказ про звільнення з виплатою матеріальної допомоги, видачу трудової книжки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук