АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 200/5555/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2014/18Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2018 року (час ухвалення рішення невідомий; дата складання повного тексту судового рішення 05 липня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про захист прав споживача, відшкодування збитків у звязку із пошкодженням вантажу, стягнення моральної шкоди, третя особа: ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, після збільшення позовних вимог остаточно просив стягнути з ТОВ «Нова Пошта» на його користь: 4 600 грн. завданої шкоди у звязку із пошкодженням вантажу та приведення його у непридатний для користування стан за товарнотранспортною накладною № 59 0001 5687 1035 від 15.01.2016 року, 2 708 грн. транспортних витрат, повязаних з проїздом до суду, 6 207,20 грн. витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката ОСОБА_4 та 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він скористався послугами ТОВ «Нова Пошта», направивши приватній особі ОСОБА_3 капот б/у, але у придатному для використання стані. Отримувач відмовився приймати капот та повернув його, оскільки при візуальному обстеженні виявив пошкодження у вигляді вмятин, що унеможливило його подальше використання за призначенням. В добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, заподіяну пошкодженням вантажу, а тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «Нова Пошта» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Нова Пошта» на користь ОСОБА_2 13 515,20 грн., що складається з: 4 600 грн. шкоди, завданої у звязку із пошкодженням вантажу за товарно транспортною накладною №1035 від 15.01.2016 року; 2 708 грн. транспортних витрат, повязаних з проїздом до суду; 6 207,20 грн. витрат на правову допомогу адвоката ОСОБА_4

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Нова Пошта», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив всі обставини справи, не звернув увагу та не застосував у своєму рішенні норми Правил перевезення вантажу та не навів жодних мотивів відхилення такого застосування.

Вказував на безпідставне задоволення позовної вимоги щодо відшкодування витрат: на придбання палива для транспортного засобу на проїзд до суду, оскільки це не є витратами на проїзд транспортом загального користування; на послуги адвоката, оскільки складність справи є неспівмірною з витраченим адвокатом часом та ціною позову.

Також зазначається про неправильне вирішення питання про стягнення на користь держави судового збору у розмірі більшому, ніж передбачено законом за відсутності жодних міркувань з приводу визначення саме такої суми.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилається на правильність висновків суду по суті спору. На спростування кожного доводу апеляційної скарги навів свої міркування та висновки.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.01.2016 року згідно експрес-накладної №1035 ОСОБА_2 передав представнику відділення №8 ТОВ «Нова Пошта» м.Дніпропетровська вантаж кількістю одне місце, вагою 75 кг, оголошеною вартістю 4 600 грн. з описом відправлення - інші запчастини, отримувачем вантажу зазначено ОСОБА_3 у місті ОСОБА_1 (відділення №3 вул.Дальницька, 23/4), а також зазначено додаткову інформацію б/у є вмятини (а.с.9).

Вантаж для відправлення позивачем не було запаковано, а представником ТОВ «Нова Пошта» позивачу повідомлено, що вантаж буде запаковано у деревяне обрешетування і замотане у стрейч плівку, ця послуга входить до вартості доставки і складає 328 грн., яку повинен сплатити отримувач.

21 січня 2015 року при прибутті вантажу до обумовленого місця доставки у відділення ТОВ «Нова Пошта» в м.Одесі при візуальному обстеженні отримувач відмовився від одержання відправлення, про що складено акт приймання-передачі по експрес-накладній №1035, в якому зазначено: вид упаковки деревяне обрештування, стан упаковки ціле, стан вмісту відправлення має подряпини та вмятини (а.с.115).

21.01.2016 року ОСОБА_2 направлено претензію до ТОВ «Нова Пошта» щодо компенсації вартості нанесених збитків у звязку із пошкодженням відправлення під час перевезення по експрес- накладній №59 0001 5687 1035 у розмірі 4 600 грн. із описом недоліків: «Капот прибув за місцем призначення в обрешетованому неналежному стані (подавлений із видимими нанесеними пошкодженнями при транспортуванні, фарба була збита та інш.) (а.с.10).

28.01.2016 року при отриманні ОСОБА_2 повернення по експрес-накладній №59 0001 5687 1035 у м.Дніпропетровську складено акт приймання передачі вантажу капоту, в якому зазначено, що деревяне обрештування пошкоджене, ребра капоту лопнуті, стрейч плівка розірвана. Стан вантажу: капот обмотаний стрейчевою плівкою, під стрейчем є подряпини та примятості, спеціальне маркування відсутнє. В графі акту приймання передачі «особливі відмітки та зауваження» додатково відмічено та підписано сторонами Акту, що капот повернувся з явними вмятинами, пошкодженою фарбою. Внутрішня частина підсилювача відірвана від капоту (а.с.11).

28.01.2016 року позивач повторно направив претензію до ТОВ «Нова Пошта» та суттю проблеми вказав: «Капот вернулся с явными повреждениями, которые были сделаны после съемки при отправлении фотоапаратом. Суть изложеных повреждений была указана в первой претензии» (а.с.12).

19.02.2016 року за вих. №1269/к ТОВ «Нова Пошта» направила відповідь на претензію ОСОБА_2, з якої вбачається, що 15 січня 2016 року по експрес накладній № 59 0001 5687 1035 відправник передав представнику ТОВ «Нова Пошта» вантаж, кількістю одне місце, фактичною вагою 75 кг, оголошеною вартістю 4600, з описом відправлення «інші запчастини». При наданні відправлення для перевезення було зафіксовано наступне, що вантаж, капот, передавалося до відправлення, вже в пошкодженому стані, а саме, капот б/у/ присутні вмятини.

При отриманні вантажу по експрес накладній № 59 0001 5687 1035 від 15.01.2016 року між отримувачем та представником ТОВ «Нова Пошта» було складено акт приймання передачі б/н від 21.01.2016 року. В зазначеному акті зафіксовано наступне: ОСОБА_4 упаковки: «Деревяне обрешетування. Стан упаковки: «Ціла». Стан вмісту відправлення: «Відправлення має подряпини та вмятини».

Звернуто увагу заявника, що під час відправлення та отримання вантажу було зафіксовано одне й теж саме пошкодження. Тобто, вантаж було доставлено одержувачу в тому самому стані в якому відправлявся, оскільки ніяких додаткових пошкоджень під час отримання вантажу не було виявлено, тому вимоги заявника вважали безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені (а.с.14-15).

Наведені обставини сторонами спору не заперечуються.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того що відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу, тоді як відповідно до норми статті 924 ЦК України цей обовязок лежить саме на перевізнику, а тому вважав позов обґрунтованим лише в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків, витрат на правову допомогу та витрат, повязаних з проїздом до суду.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно із частиною 3 статті 917 ЦК України перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Нормами частини 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

У пункті 7.2.6 публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень зазначено, якщо під час видачі відправлення сторонами буде виявлено пошкоджене відправлення або відправлення, якого не вистачає в цілій (неушкодженій) упаковці, відповідальність за будь-які пошкодження, нестачу або відсутність вмісту відправлення всередині упаковки покладається на відправника.

Відповідно до пункту 7.2.7 цього договору експедитор не несе відповідальності за цілісність, збереженість (сохранність) відправлення або його нестачу у випадку, якщо відправлення передається одержувачу або відправнику у цілій/неушкодженій упаковці, а також, якщо виявлені пошкодження упаковки не збігаються з пошкодженнями відправлення.

Згідно з пунктом 7.2.12 публічного договору експедитор не зобов'язаний здійснювати перевірку вмісту відправлення та відповідності упаковки особливостям відправлення, вимогам чинного законодавства та державним стандартам.

Виходячи з аналізу наведених норм матеріального права, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу і обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому, про що вказано у постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2086цс15.

Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними і допустимими доказами у справі, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку, підтверджено, що пакування вантажу здійснене перевізником, і щонайменше 28.01.2016 року при поверненні вантажу відправнику його пакування не було цілісним, а сам вантаж (капот) мав ушкодження, які не були відмічені (зафіксовані) у експрес накладній № 59 0001 5687 1035 від 15.01.2016 року. Діючі правила перевезення вантажів не звільняють перевізника від обовязку повернути вантаж відправнику у цілісній (належній) упаковці та у такому ж стані, що і на час відправлення.

Отже, відсутність цілісної зовнішньої упаковки вантажу зі слідами фізичного руйнуючого впливу на сам вантаж (капот) підтверджує наявність вини перевізника.

Розмір відповідальності перевізника згідно із п.139 Статуту автомобільного транспорту УРСР, а також ст.13 ЗУ «Про транспорт» №232/94-ВР від 10.11.94 р. встановлюється на рівні:

а) багажу, прийнятого до перевезення з оголошеною цінністю, - в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона нижче його справжньої вартості.

Згідно п.7.2.2. Публічного договору про організацію перевезення відправлень: «у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини Експедитора Експедитор повертає Замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену Замовником згідно з відповідною експрес-накладною».

Європейський суд з прав людини підкреслює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63) Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справі «Dombo Beheer B.V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, п. 33, Series А № 274).

При розгляді справи суд виступає незалежним та неупередженим і не віддає перевагу жодній із сторін процесу (вимоги ст.6 Європейської конвенції, в тому числі і щодо роз'яснення сторонам процесуальних наслідків вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій).

Сторонам належним чином роз'яснені їхні процесуальні права, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та цими правами відповідач розпорядився диспозитивно. Принаймі в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів про те, що відповідач був позбавлений процесуальної можливості шляхом проведення експертизи спростовувати або підтверджувати факт і розмір втрати вартості вантажу (капоту), враховуючи те, що правила перевезення вантажів не покладають виключно на відправника обовязку ініціювати проведення експертного дослідження.

Отже, рішення суду першої інстанції у частині вирішення спору про відшкодування матеріальної шкоди є законним і обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо задоволених вимог про відшкодування витрат на придбання палива для транспортного засобу на проїзд до суду, витрат на послуги адвоката та судового збору за подання позову до суду, апеляційний суд виходить з таких міркувань

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу судових витрат, зокрема відносяться витрати на правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено ЗУ «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних і кримінальних справах», стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення іншихдій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів, тощо).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI

Аналогічні роз'яснення викладені в пунктах 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Із наданих позивачем доказів вбачається, що для участі у справі ним був укладений договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 (а.с.123-124). Згідно квитанції № 12 від 06 лютого 2018 року позивачем сплачено адвокату 6 207,20 грн. (а.с.119). 06 лютого 2018 року складено акт виконаних робіт, який підписаний сторонами договору про надання правової допомоги (а.с.124).

Таким чином, витрати на правову допомогу підтверджені належними доказами, розмір витрат не перевищує граничного розміру компенсації, визначеного Законом № 4191-VI.

Що стосується витрат на придбання палива в сумі 2 708 грн.

Відповдно до ч.1 ст. 138 ЦПК України витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Долучені до заяви розрахункові документи про придбання дизельного палива не містять інформацію про те, що оплата здійснена саме позивачем та ці витрати пов'язані з переїздом до іншого населенного пункту саме у цій справі (а.с.90-91, 117-118).

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає недоведеними належними і допустимими доказами заявлені позивачем витрати на проїзд до суду.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «Нова Пошта» про стягнення судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, подаючи позовну заяву до суду, а в подальшому збільшуючи позовні вимоги, заявив дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру, що відповідно до пп.1 та 2 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" (чинного на час подачі позову до суду - березень 2016 року) повинно бути оплачено судовим збором у розмірі 551,20 + 551,20 = 1 102,40 грн., однак згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Судом першої інстанції позов задоволено в частині відшкодування шкоди (майнового характеру), з таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, отже з ТОВ «Нова Пошта» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Враховуючи встановлені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення вартості палива, придбаного для проїзду до суду та про зміну рішення суду в частині розміру стягнутого з ТОВ «Нова Пошта» судового збору на користь держави.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору то необхідні до стягнення кошти за подачу позову до суду немайнового характеру в розмірі 551,20 грн. слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.367, ст. 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2018 року скасувати в частині задоволення вимоги про стягнення на користь позивача транспортних витрат, повязаних з проїздом до суду, у розмірі 2 708 грн., ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2018 року змінити в частині вирішення питання про стягнення судового збору з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» на користь держави, зменшивши розмір судового збору із 2 466,80 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.09.2018 року.

Головуючий суддя: О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов