Дата документу 09.10.2018
Справа № 334/3894/18
Провадження № 2/334/2881/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 вона є власницею квартири №31 в будинку №3 по Піонерському проїзду в м. Запоріжжі. З відповідачем по справі вони є колишнім подружжям, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач, будучи громадянином ОСОБА_5, був прописаний за вказаною адресою як колишній чоловік позивачки. Станом на теперішній час окрім позивачки з відповідачем за вказаною адресою зареєстрований син сторін ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав до ОСОБА_5 на постійне місце проживання та саме з цього часу він не мешкає за вищевказаною адресою, не має особистих речей, на утримує квартиру та не сплачує вартість нарахованих комунальних послуг.

У звязку з реєстрацією ОСОБА_3 в належній позивачці квартирі остання повинна сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю.

Позивачка в судове засідання не зявилася, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідач в судове засідання не зявився, електронним повідомленням надав суду відзив на позов, згідно якого не заперечував проти вимог позовної заяви та її задоволення. Пояснив, що станом на теперішній час він дійсно мешкає в ОСОБА_5 АДРЕСА_1.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України.

За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім'ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб'єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності.

В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2001 року ОСОБА_1 та громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в Запорізькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1159, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, І-ЖС № 036985.

Від вказаного шлюбу у сторін 28.04.2002 року народився син ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва І-ЖС № 064696, виданого 21.05.2002 року Запорізькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 83.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2015 року (справа №334/8689/15-ц, провадження №2/334/3548/15) шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало чинності 26.10.2015 року.

16.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №675, на підставі якого остання набула в право власності квартиру №31 в будинку №3 по Піонерському проїзду в місті Запоріжжя. Цього ж дня право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 13759584.

За вказаною у договорі адресою відповідач прописаний як колишній чоловік власника.

Реєстрація місця проживання відповідача підтверджується відміткою, зробленою в його посвідці на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії ЗП №0097, виданої 13.07.2015 року ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області, підтверджена довідкою департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

На теперішній час в зазначеній квартирі окрім ОСОБА_3 зареєстровано місце проживання власниці квартири ОСОБА_1 та її сина - ОСОБА_6, що підтверджується доданими до позову копіями паспорта позивачки СВ 436364, виданого 06.11.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області та Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2313- від 12.04.2017 року.

Станом на теперішній час відповідач виїхав на постійне місце проживання до держави ОСОБА_5, де він мешкає за адресою: АДРЕСА_1., що підтверджується доданою до позову заявою ОСОБА_3

Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки мешкає за кордоном, а тому в силу статті 405 ЦК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням.

В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1) перешкоди у володінні та розпорядженні майном квартирою № 31 в будинком №3 по Піонерському проїзду в м. Запоріжжі.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_2) таким, що втратив право користування квартирою № 31 в будинком №3 по Піонерському проїзду в м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (ІПН НОМЕР_2), останнє відоме місце реєстрації : АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, (ІПН НОМЕР_1), яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, понесені судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.