Ухвала

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 367/3523/15-ц

провадження № 61-19699св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

СинельниковаЄ. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України,

відповідачі: Гостомельська селищна рада Київської області, ОСОБА_4,

представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області, у складі судді Чернова Д. Є., від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Олійника В. І., від 24 січня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави, уповноваженими органами якої є Кабінет Міністрів України, звернувся до суду із позовом до Гостомельської селищної ради, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство») про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що прокуратурою області за результатами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення та проведення перевірки на підставі постанови від 16 травня 2014 року виявлено порушення вимог законодавства при відведенні Гостомельською селищною радою земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд. Рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення на ім'я ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до листа управління Держземагентства у місті Ірпені від 16 квітня 2015 року за № 05-02/54 вартість 0,01 га нормативної грошової оцінки землі за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з урахуванням економіко-планувальної зони та коефіцієнту індексації станом на 2015 рік становить 1396,30 грн. Отже, вартість спірної земельної ділянки становить 20 944, 50 грн.

Також перевіркою установлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V у приватну власність громадянину передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель. Зокрема, за інформацією управління Держземагентства у м. Ірпені згідно з планово-картографічними матеріалами указана земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту. Крім того, відповідно до проекту землеустрою, який затверджено оспорюваним рішенням, відведення земельної ділянки передбачене за рахунок земель запасу, однак у період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2011 року на території Гостомельської селищної ради згідно з державною статистичною звітністю за формою 6-зем площа земель запасу не змінювалася. На момент відведення спірна земельна ділянка згідно з інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» та ВО «Укрдержліспроект» перебувала у постійному користуванні лісгоспу та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходилась у кварталі № 12 Київського лісництва. За інформацією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання «Укрдержліспроект» від 08 жовтня 2014 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20 червня 1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07 серпня 1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління зеленої зони м. Києва.

Із урахуванням зазначеного, перший заступник прокурора Київської області просив позов задовольнити: визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1500 га; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1500 га; витребувати з володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,1500 га вартістю 20 944, 50 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2016 року у задоволені позову першому заступнику прокурора Київської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строк позовної давності прокурором пропущено, оскільки у відповіді КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 21 листопада 2014 року № 873 зазначено, що з листа прокуратури м. Києва їм стало відомо, що протягом 2011-2012 року було пред'явлено 18 позовів на площу 2,7 га про скасування рішень Гостомельської селищної ради, державних актів та повернення земельних ділянок.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 серпня 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилено, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Судом першої інстанції було безспірно встановлено, що позивачу було і могло бути відомо про порушення прав держави, ще починаючи з 25 жовтня 2010 року (часу отримання оригіналу спірного рішення, який до цього часу не повернуто), що підтверджується зібраними матеріалами справи, а саме запитами прокуратури Київської області від 06 жовтня 2010 року та безпосереднім направленням на його адресу оспорюваного рішення та повного пакету документів, які стосувалися надання у власність громадянам земельних ділянок по непарній стороні вул. Київська та Щорса від 13 січня 2011 року, 11 лютого 2011 року, 04 липня 2011 року, 05 листопада 2011 року.

13 лютого 2016 року перший заступник прокурора Київської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що аналіз чинного законодавства свідчить, що законодавчою підставою для втрати особою права власності у часі є лише положення ЦК України про набувальну давність (стаття 344 ЦК України), у зв'язку із чим положення про позовну давність до заявлених вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовуються. Зі змісту статей 256, 261 ЦК України вбачається, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб'єктами, які уповноваженні законом звертатися до суду із позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

17 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

08 грудня 2017 року ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було подано заперечення на касаційну скаргу, які мотивовано тим, що оскаржені позивачем рішення суду першої та апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті рішень судів попередніх інстанцій.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 362/44/17 за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційними скаргами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2017 року, оскільки колегія суддів дійшла висновку про неоднакове застосування Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17 та Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 904/9159/16 положення статті 388 ЦК України. Окрім того, у провадженні Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду знаходяться й інші цивільні справи щодо витребування майна в порядку, передбаченому статтею 388 ЦК України, в яких позивачем виступає прокуратура, де суди застосовують різні правові висновки Верховного Суду України щодо застосування статті 388 ЦК України.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 487/10128/14-ц за позовом Миколаївського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до Миколаївської міської ради, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на землю, повернення земельної ділянки у комунальну власність, за касаційною скаргою ОСОБА_10, подану представником - ОСОБА_11, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 вересня 2016 року, для вирішення питання про відступлення від правових висновків Верховного Суду України, викладених постановах: від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, від 01 липня 2015 року № 6-178цс15, від 17 лютого 2016 року № 6-2407цс15, від 08 червня 2016 року № 6-3089цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-2165цс15, від 16 листопада 2016 року № 2469цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6-2070цс16, від 21 грудня 2016 року № 6-1503цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-1852цс16, від 19 квітня 2017 року № 6-2376цс16, від 22 червня 2017 року № 6-1047цс17, від 12 липня 2017 року № 6-2458цс16 та від 15 листопада 2017 року № 6?2304цс16, у частині, що стосуються: 1) порядку обчислення строку позовної давності, коли позов пред'явлено прокурором у порядку представництва і 2) врахування при цьому дати прокурорської перевірки.

Оскаржені судові рішення у даній справі та оскаржені рішення, які передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки справи у подібних правовідносинах передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду приходить до висновку зупинити касаційне провадження у вказаній справі (№ 367/3523/15-ц) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 362/44/17 та № 487/10128/14-ц.

Керуючись пунктом 10 частини 1 статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

Зупинити касаційне провадження у справі № 367/3523/15-ц за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, витребування земельної ділянки, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ № 362/44/17 та № 487/10128/14-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта