Провадження № 2/760/3599/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря позивача відповідача- Каліщук М.В. - ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши в загальному позовному провадженні в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, зобов'язання вчинити дії, стягнення заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крмі того, просить зобов`язати відповідача оплачувати призначені їй рішенням суду аліменти на утримання доньки, а також стягнути з нього невиплачені аліменти з квітня 2014 року до цього часу.

Посилається в позові на те, що з 28 вересня 2007 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька ОСОБА_6.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини, однак рішення суду відповідач не виконує і аліментів не сплачує.

Цим же рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто 1 898, 61 гр. додаткових витрат на утримання доньки, які ним також їй не виплачені.

Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця станом на 31 липня 2014 року заборгованість становить 22 238, 36 гр.

Зазначила, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не турбується про її розвиток, не виявляє бажання спілкуватися з нею, витрат по її утриманню не несе.

Дитині на даний час виповнилося п`ять років, вона не пам`ятає батька і ним не цікавиться. Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала частково, просила задовольнити позов лише в частині позбавлення відповідача батьківських прав. В іншій частині позовні вимоги не підтримала.

Відповідач у судовому засіданні проти позову в частині позбавлення його батьківських прав не заперечував.

Що стосується вимог про стягнення аліментів, з цього приводу існує рішення суду і виконується органами виконавчої служби, а тому в цій частині просить у позові відмовити.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Подав до суду суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що сторони з 28 вересня 2007 року перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька ОСОБА_6.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року шлюб сторін був розірваний.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку/доходу/ з 18 липня 2013 року і до її повноліття.

Цим же рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягнуто 1 898. 61 гр. додаткових витрат на дитину/ а.с. 12 - 21 /.

З довідки - розрахунку державного виконавця відділу ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві вбачається, що заборгованість по аліментах станом на 31 липня 2014 року становить 22`238, 36 гр.

Позивачка в судовому засіданні пояснила і цього не спростовував відповідач, аліменти ним на утримання дитини не сплачуються, як і не сплачена сума додаткових витрат, стягнутих з нього рішенням суду / а.с. 22 - 27 /.

Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини - доньки ОСОБА_6, 2011 року народження, складеного Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією, виходячи з інтересів дитини, на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов?язків щодо дитини, не піклується про неї, умовами її життя та навчання, харчування, а також лікування.

Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

В той же час відповідач, з?явившись до суду, не доводив свого бажання виховувати дитину, обставини, приведені в позові та позивачкою в судовому засіданні не спростовував, проти позбавлення його батьківських прав щодо дитини не заперечував.

Враховуючи ці обставини суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.

Що стосується решти вимог позивачки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень про стягнення аліментів покладається на виконавчу службу, а порядок стягнення аліментів визначено ст.71 Закону України «Про виконавчу службу».

Згідно з ч.ч.3,4,8 ст. 71 даного Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Тобто, з точки зору даної норми закону суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу 16 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року / в редакції наказу № 2832/5 від 29 вересня 2016 року, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

-звіту про здійснені відрахування та виплати;

-квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

-заяв та (або) розписок стягувача;

-інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

-інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

З аналізу вище приведених норм закону випливає, що спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

З точки зору закону заборгованість за аліментами стягується державним виконавцем під час виконання судового рішення.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що права позивачки, як стягувача аліментів, є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у Солом'янському районному відділі ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

За таких обставин підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з цього з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом в розмірі 640, 00 гр.

Керуючись ст. ст. 7, 141, 180 - 184, 187, 192, 194, 195, 197 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 12, 71 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 АДРЕСА_1, РНОКПК НОМЕР_1/ батьківських прав відносно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 АДРЕСА_1, РНОКПК НОМЕР_1/ на користь ОСОБА_3 АДРЕСА_2, РНОКПК НОМЕР_2/ судовий збір в розмірі 640 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 03.12.2018.

Суддя В.В. Лазаренко