Ухвала

23 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 361/4943/17

провадження № 61-41104ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60 726 грн 71 коп., та судових витрат.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року, позову задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2013 року в розмірі 4 984 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 60 726 грн 71 коп., яка станом на 01 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку заявник обгрунтовував тим, що його скарга стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовної практики та має виняткове значення для банку, оскільки невиконання відповідачем зобов'язань перешкоджає стабільності роботи ПАТ КБ «ПриватБанк», обмежує його права та порушує майнові інтереси, ставить під загрозу репутацію та повернення коштів вкладникам.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами не прийнято до увагу постанову Касаційнийного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 березня 2018 у справі № 755/18246/15-ц, що свідчить про необхідність формування єдиної правозастосовної практики, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відкриття провадження у цій справі, оскільки зазначене судове рішення, на яке посилається заявник, ухвалено за інших фактичних обставин справи.

Доводи касаційної скарги про те, що справа має виняткове значення для заявника, є безпідставними, оскільки на їх підтвердження не додано будь-яких доказів, а сама по собі вказівка на це у касаційній скарзі не може слугувати підставою для перегляду справи у суді касаційної інстанції. Незгода з оскаржуваним судовим рішенням не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням того, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 05 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик