Справа № 333/1232/18
Провадження №2/333/1194/18
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючої судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Єрохіної А.Б.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

представника третьої особи - районної

адміністрації Запорізької міської ради

по Комунарському району, як органу опіки та піклування Петренко Г.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_6, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84 (5-й поверх), районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з окремими позовними заявами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що його донька - ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_6, з якою розірвано шлюб рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2017 року та ОСОБА_7 (донька ОСОБА_6 від першого шлюбу), яка з початку 2017 року не мешкає у спірній квартирі. Проживання та реєстрація відповідачів порушує права ОСОБА_5 як власника квартири, в зв'язку з чим просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Ухвалою суду від 10.05.2018 року справи за позовами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_5, до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були об'єднані в одне провадження.

До суду 27.04.2018 року та 10.05.2018 року надійшли відзиви від відповідачів на позовні заяви ОСОБА_1

У своєму відзиві відповідач ОСОБА_6 заперечує проти позову, так як вона є рідною матір'ю неповнолітньої ОСОБА_5. Восени 2017 року погіршились відносини між нею та позивачем, тому і було прийнято рішення про розірвання шлюбу. 16.10.2017 року знову виник конфлікт з ОСОБА_1, внаслідок чого нею було викликано працівників поліції. З метою недопустимості у подальшому конфліктів з грудня 2017 року вона тимчасово виїхала із квартири. Вона неодноразово приходила за місцем свого проживання, так як в квартирі мешкає її неповнолітня дитина, наявні її речі, але стосунки з колишнім чоловіком дуже напружені, постійно виникають сварки, що негативно впливає на дитину. Оплату за житлово-комунальні послуги вона здійснює, що підтверджується відповідними квитанціями.

У відзиві відповідач ОСОБА_7 також заперечує проти позову. Зазначає, що вона є сестрою неповнолітньої ОСОБА_5, з якою знаходиться в гарних родинних стосунках, мешкали в одній кімнаті. У спірній квартирі зареєстрована з 25 січня 2011 року. Так як стосунки її матері та вітчима погіршились, постійно виникали сварки, то шлюб було розірвано. ОСОБА_1 постійно виражав невдоволення щодо її проживання у квартирі, мотивуючи тим, що вона не його донька і не має права проживати у квартирі. Після чергової сварки, вона з матір'ю були вимушені виїхати зі спірної квартири. Наразі в квартирі знаходяться її речі, вона приймає участь в оплаті комунальних послуг.

04.05.2018 року та 10.05.2018 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли відповіді на відзиви, де останній зазначив, що ОСОБА_7 виїхала із спірної квартири, так як прийняла рішення мешкати разом з іншим чоловіком - ОСОБА_8, з яким у неї склалися близькі відносини. У жовтні 2017 року ОСОБА_7 дійсно зверталась з заявою до органів поліції, але не з приводу конфлікту між ним і її матір'ю, а з приводу нібито викрадення ним - ОСОБА_5. ОСОБА_6 добровільно також виїхала з квартири, так як у неї також з іншим чоловіком склалися відносини, що і стало причиною не тільки розірвання шлюбу, а і виїзду з квартири. Особисті речі відповідачів дійсно знаходяться в квартирі, але вони при потребі приходять і забирають їх. При виїзді зі спірної квартири ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не обговорювали з ОСОБА_5 питання щодо їх прав проживання у спірній квартирі. Оплату комунальних послуг дійсно здійснювали і лише за проханням ОСОБА_6 Крім того, з ОСОБА_6 за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.11.2017 року на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте, відповідач ОСОБА_6 рішення суду не виконувала, внаслідок чого за заявою стягувача було заведено кримінальне провадження № 0000681 за ч.1 ст.164 КК України., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.03.2018 року складала 4, 367 грн.

Відповідачами до суду було подано заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1, де останні зазначили, що факт проживання ОСОБА_6 за іншою адресою нічим не підтверджено. На час складання ОСОБА_6 заперечень, тобто 14.05.2018 року остання проживає у спірній квартирі, користується усіма речами. Протягом кількох місяців 2017 року відповідачами вносилась оплата за житлово-комунальні послуги. Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_6 не сплачує аліменти на утримання дитини не має жодного відношення до даного спору. Вважають, що позивач зловживає правами неповнолітньої дитини і намагається позбавити відповідачів місця проживання, де вони зареєстровані і мешкали з 2011 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково суду пояснив, що він звернувся до суду із позовом за проханням доньки ОСОБА_5, так як з квартири почали пропадали речі - фен, пральна машинка, ювелірні вироби, проте в поліцію з заявою він не звертався. У 2005 році йому, як інваліду війни другої групи було виділена квартира, ордер було видано на чотири особи (його, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5), через два роки квартира була приватизована лише на ОСОБА_5, так як всі інші члени родини вже використали своє право на приватизацію.

На початку 2017 року шлюбні відносини з ОСОБА_6 фактично були припинені, так як остання зустріла іншого чоловіка і почала не ночувати дома. Шлюб було розірвано. До 04.01.2017 року ОСОБА_6 мешкала у спірній квартирі. На цей час вона також іноді приходить до квартири, коли вдома нікого нема, вхідні замки він не змінював, перешкоди у користуванні квартирою не чинив. 23.09.2016 року ОСОБА_7 познайомилась з хлопцем, інколи мешкала у нього, а з 01.01.2017 року остання повністю перестали приходити додому та почала проживати з ОСОБА_8. З цього часу відносини у ОСОБА_5 з ОСОБА_7 погіршились. Влітку 2017 року велась бесіда з ОСОБА_7 щодо сплати комунальних послуг, і вона приймала участь - здійснювала оплату послуг через систему відділеного доступу Приват24, але це було періодично та сплачувалися незначні суми. На даний момент є значний борг по оплаті комунальних послуг. Сума аліментів щомісячно складає 930 грн., які повністю йдуть на утримання ОСОБА_5. ОСОБА_6 півроку взагалі не сплачувала аліменти, що поставило позивача у тяжке матеріальне становище. Він не забороняє відповідачам приходити у спірну квартиру, так як в ній мешкає спільна донька та сестра і дає можливість бачитись з ОСОБА_5.

Представник позивача підтримував свого довірителя ОСОБА_1, просив позов задовольнити, так як відповідачі фактично в спірній квартирі не мешкають, наявність їх окремих речей не свідчить про їх постійне проживання. Вважає, що на підставі ст.ст. 405,406 ЦК України відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Неповнолітня ОСОБА_5 суду повідомила, що є ученицею 9-го класу школи № 103 м. Запоріжжя, мешкає разом з батьком, так як з матір'ю склались дуже напружені стосунки. У січні 2017 року мати виїхала з квартири разом з сестрою, забрала свої речі. Відносини налагодити не вдається, постійно виникають сварки, тому вона бажає, щоб матір разом з сестрою ОСОБА_7 знялись з реєстрації місця проживання. Хоча матір і заявляє, що постійно мешкає з травня 2018 року, але це не відповідає дійсності, так як фактично ОСОБА_6 принесла свої речі, а ночує дуже рідко.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилась, у попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала. Суду пояснила, що вона не приймала участь в приватизації по спірній квартирі, тому що раніше вже приватизувала квартиру в м. Токмак. Тому, коли ОСОБА_1 отримав квартиру, то вирішили, що доцільно буде її приватизувати на їх доньку ОСОБА_5. Вона працювала протягом десяти років у салоні краси, через роботу з чоловіком виникали постійні сварки. ОСОБА_1 почав зловживати алкогольними напоями, тому вихованням дітей займалась лише вона. Чоловік деякий час проходив лікування у психіатричній лікарні, так як самостійно відмовитись від вживання алкоголю не міг. Новий 2017 рік вони зустріли разом, вона, ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5. До травня 2017 року вони мешкали разом і вели спільне господарство. Виникла чергова сварка через те, що старша донька ОСОБА_7 пішла навчатись в аспірантуру. Необхідні були кошти і вона вимушена була у вихідні дні підробляти, прибирала приміщення. Виникали постійні сварки, конфлікти, внаслідок чого шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вели окремо господарство, але конфлікти виникали з різних підстав, тому вона виїхала на деякий час мешкати до подруги. ОСОБА_1 почав налаштовувати дітей проти неї. ОСОБА_5 взагалі відмовилась від спілкування. У квартиру приходила раз на тиждень, щоб побачитись з ОСОБА_5. ОСОБА_1 замки не міняв, у неї вільний доступ до житла, лише з'явився засов на вхідній двері. Під час проживання у квартирі двічі викликала поліцію - 03.06.2017 року та в жовтні 2017 року, так як виникали сварки. Комунальні послуги і телефон оплачувала до травня 2018 року. Зверталась до ОСОБА_1 з проханням розміняти квартиру, проте він не погодився. ОСОБА_1 фізично не заважає проживати у спірній квартирі, але постійно провокує конфлікти. Деякий час не сплачувала аліменти на утримання ОСОБА_5, але привозила продукти, пересилала кошти поштовим переводом на ім'я ОСОБА_1 Наразі вона ночує у спірній квартирі, готує їжу, вважає, що повинна налагодити відносини з донькою ОСОБА_5. Дуже шкодує, що відносини з колишнім чоловіком негативно впливають на стосунки з донькою ОСОБА_5, і якщо буде необхідно, то вона самостійно виїде з квартири та зніметься разом з донькою ОСОБА_7 з реєстрації.

У судове засідання ОСОБА_7 не з'явилась, у попередніх судових засіданнях проти позову заперечувала, суду пояснила, що вона є донькою ОСОБА_6 від першого шлюбу. З 2011 року вона разом з матір'ю мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. Проживала в одній кімнаті з сестрою ОСОБА_5, вони мали добрі стосунки. З 2014 по 2018 рік навчалась в університеті, отримувала стипендію і літом працювала в «Аквапарку». Кошти віддавала батькам, щоб їм було легше. ОСОБА_1 зловживав алкоголем, виникли сварки, коли він знаходився на лікуванні в психіатричній лікарні, то було спокійно, в родині були добрі стосунки один з одним. При кожному конфлікті ОСОБА_1 повторював, що вона ніхто, ніяких прав на квартиру не має. Шлюб мати з ОСОБА_1 розірвала, стосунки стали ще напруженішими, з червня 2017 року матір була вимушена виїхати з квартири. Комунальні послуги за квартиру вона сплачувала влітку 2017 року. ОСОБА_1 почав налаштовувати проти неї сестру ОСОБА_5, остання навіть не запросила в школу на випускний. Повністю підтримує матір і вважає, що заради збереження родинних відносин з ОСОБА_5 у разі необхідності зніметься з реєстрації із спірної квартири.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримував позицію своїх довірителів, заперечував проти позову. Вважає, що акти про не проживання відповідачів не підтверджують того, що останні не мешкають в спірній квартирі з січня 2017 року, а лише про те, що саме в день складання актів відповідачі не мешкали. Відповідачі не мають іншого житла, тому зняття з реєстрації порушить їх права. ОСОБА_6 періодично мешкає в квартирі, намагається налагодити стосунки з донькою ОСОБА_5.

Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до суду не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, не заперечують проти позову.

В судовому засіданні представник третьої особи - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування Петренко Г.Ф. не заперечувала проти позову, вважала, що проживання ОСОБА_6 в спірній квартирі негативно впливає на дитину, так як відносини між ними дуже напружені. Неповнолітня ОСОБА_5 мешкає з батьком і не виявляє бажання проживати разом з матір'ю.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4, видане 05.10.2007 року Комунарської районною адміністрацією Запорізької міської ради, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 6).

Зазначений факт підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 107000088 від 11.12.2017 року (т. 1, а.с. 4-5).

Батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 і ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 8).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано. Рішення набуло законної сили 13.10.2017 року (т. 1, а.с. 7).

Згідно інформації з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.03.2018 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 17), ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 17), позивач ОСОБА_1 і неповнолітня ОСОБА_5

Актами про не проживання та відсутність осіб від 08.02.2018 року, складеними комісією правління ОСББ «Автозаводська-48» встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 14.01.2017 року фактично не проживають, особисті речі відсутні (т. 1, а.с. 9-10). Факт непроживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується письмовими поясненнями осіб, які були членами комісії, і які підписали акт, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12

З копій квитанцій, наданих до суду вбачається, що відповідачами у 2017 році були здійснені оплати за комунальні послуги, телефон, оплату інформаційних послуг, домофон, електроенергію, водовідведення. Але вказані платежі мали періодичний характер та, переважно невеликі суми (а.с. 48-58, т. 2 а.с. 38-44).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_7 добровільно виїхала зі спірної квартири на початку 2017 року і на цей час проживає за місцем мешкання чоловіка, з яким у неї склалися близькі відносини. Відповідач ОСОБА_6 також добровільно виїхала з квартири за місцем своєї реєстрації у червні 2017 року. Позивач разом з неповнолітньою ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 не чинили. ОСОБА_6 на цей час періодично мешкає у спірній квартирі, але це почалося відбуватися вже після судових засідань по даному провадженню.

Представником відповідачів до суду надано копії листів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, адресовані неповнолітній ОСОБА_5, в яких відповідачі намагаються налагодити стосунки і не заперечують проти того, щоб виїхати зі спірної квартири та добровільно знятись з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_3 в судовому засіданні підтверджено, що відповідачі прийняли рішення налагодити стосунки з ОСОБА_5 і, якщо для цього необхідно, то знятись в добровільному порядку з реєстрації місця проживання у спірній квартирі.

Згідно зі вимогами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідачі є членами сім'ї власника квартири ОСОБА_5 як її матір та сестра, тому не можуть бути позбавлені права користування квартирою. При цьому суд приймає до уваги таке.

Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 5 листопада 2014 р. в справі № 6-158-цс14.

З наведених підстав, враховуючи, що відповідачі добровільно покинули спірну квартиру, не мешкають в ній більше одного року, суд вважає за необхідне усунути перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні належною їй спірної квартири шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, який діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_6, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 84 (5-й поверх), районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_6, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 17.08.2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод