Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1649/18
Провадження №: 2/332/942/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Івановій Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приват Банк» 31.05.2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 15582,07 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що 09.01.2008 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, кредитний договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість 15582,07 грн.

Сторони до суду не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач та його представник заперечують проти задоволення позову, просять відмовити у повному обсязі, застосувавши строк позовної давнини.

У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Із матеріалів справи встановлено, що 09.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір № б/н, копія якого є у справі, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ОСОБА_1 та Банком Договір (а.с.8-15).

Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору.

Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач станом на 30.04.2018 року має заборгованість - 15582,07 грн., яка складається з наступного: 327,89 грн. - заборгованість за кредитом; 9672,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4601,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: -250.00 грн. - штраф (фіксована частина), 730,10 грн. - штраф (процентна складова). Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-7).

Таким чином, відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідач просить суд застосувати до даних позовних вимог позовну давність. Дана заява відповідача є обґрунтованою, оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Остання оплата за кредитним договором відповідачем була вчинена 26 жовтня 2008 року, тобто кінцевим строком виконання зобов'язання є 26 жовтня 2011 року, а позивач звернувся із позовом до суду 31.05.2018 року.

Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду, клопотання про поновлення цього строку він не заявляв, відповідач заявив клопотання про застосування до правовідносин, які є предметом даного позову, позовної давності.

Отже, позовні вимоги заявлені позивачем після спливу строку, у межах якого він мав можливість звернутися до суду з таким позовом, а тому в задоволенні позову суд вважає необхідним відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 257, 259, 261, 267, 530, 562, 610-612, 614, 615, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 264-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Запорізької області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п. 15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.І. Федоренко