АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року місто Київ.

Справа № 761/11903/17

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5619/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року, у складі судді Савицького О.А, ухваленого в приміщенні суду в місті Києві, повний текст якого складений 09 лютого 2018 (інформація про час ухвалення рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про припинення зобов'язань за договором поруки,-

ВСТАНОВИВ:

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_4, звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_3 та просив визнати зобов'язання за договором поруки №800001687-П від 31.08.2008 року, що укладений між ПАТ « Альфа-Банк» та ОСОБА_2 припиненими .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.08.2007 року між ОСОБА_3 та Закритими акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», було укладено Кредитний договір №800001687, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 376 694,63 доларів США.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором №800001687, 31.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №800001687, за умовами якого останній, як поручитель, зобов'язався за виконання ОСОБА_3 його боргових зобов'язань перед банком за Кредитним договором.

Разом з тим, позивач вважає, що в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вказаний Договір поруки є припиненим, адже банк, звернувшись 29.08.2011 року до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.08.2007 року, пропустив шестимісячний строк від дня останнього платежу по основному зобов'язанню, який відбувся 06.10.2008 року, для пред'явлення наведених вимог до поручителя.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про припинення зобов'язань за договором поруки відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі зазначила, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вважає договір поруки припиненим з наступних підстав.

В договорі поруки зазначено, що він діє до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором. Проте останні погашення по даному кредитному договору здійснювались 06.10.2008 року, внаслідок чого виникла заборгованість , що підтверджується розрахунком заборгованості від 31.03.2014 року. Саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості із позичальника. Разом з тим банк звернувся із позовною заявою до Святошинського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості з поручителя 29.08.2011 року.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Позивач та його представник подали до апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутністю.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 31.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №800001687, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 114 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,25% річних та терміном погашення до 31.08.2022 року.

При цьому, для забезпечення виконання ОСОБА_3 вказаного Кредитного договору, 31.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №800001687, згідно умов якого позивач, як поручитель, зобов'язався перед банком відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 його боргових зобов'язань перед кредитором, в повному обсязі таких зобов'язань.

Суд також установив, що боржник ОСОБА_3 свій останній платіж здійснив 06.10.2008 року, а наступний термін платежу за договором він не виконав, а тому виникла заборгованість з листопада 2008 року.

29.08.2011 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення достроково всієї суми заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов'язання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2012 року встановлено, що дійсно ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором до позивача та третьої особи у цій справі. Також, вказаним рішенням стягнуто з поручителя(позивача в даній справі) всю суму заборгованості за кредитом .

Відмовляючи в задоволенні позову, окрім іншого, суд першої інстанції виходив також з того, що з поручителя в 2012 році повністю стягнуто заборгованість за зобов'язаннями за які останній поручився і рішення не оскаржено, набрало законної сили, а тому відсутні підстави для визнання припиненою поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України)

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень частини 4 ст. 559 ЦК України немає.

Тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про визнання поруки припиненою за наявності рішення суду про стягнення боргу з поручителя є вірним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 6-1199 ЦС 16.

Апеляційний суд не вважає за можливе відійти від вказаної правової позиції, так як з рішення про стягнення боргу з поручителя вбачається, що позивач в даній справі заперечував проти стягнення з нього боргу, посилаючись на те, що заборгованість повинен сплачувати боржник, рішення не оскаржив.

Позов про припинення поруки поданий майже через 9 років після дати з якої сторона вважає поруку припиненою, та більш ніж через чотири роки після набрання законної сили рішенням про стягнення заборгованості з поручителя.

Наведені в обґрунтування доводів скарги висновки Верховного Суду України висловлені в постановах від 29 березня 2017 року у справі 6-3087 цс 16, від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15, від 17.09.2014 року 6-170 цс13апеляційний суд не приймає, оскільки в них зазначено, що порука припиняється лише в частині певних щомісячних платежів, які не були сплачені боржником, в даній же справі позивач просить припинити поруку повністю. Також не враховує обставин, щодо не виконання поручителем рішення суду з 2012 року про стягнення з нього всієї суми боргу достроково, та звернення до суду з даним позовом лише в 2017 році.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як колегією суддів встановлено, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають цим обставинам, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на сторону позивача. Інших судових витрат до відшкодування не заявлено.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повна постанова складена 17 серпня 2018 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді: Рубан С.М.

ІванченкоМ.М.