03.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/3831/18
Єдиний унікальний номер 205/3831/2018
Провадження № 2/205/2263/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» 01 червня 2018 року поштою направив до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 04 червня 2018 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 23 червня 2018 року позивачем подано виправлений позов.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 07 травня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 21 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 15 травня 2018 року склав 33 328 гривень 58 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 33 328 гривень 58 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 17 007 гривень 33 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13 557 гривень 98 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 700 гривень 00 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 1 563 гривень 27 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривень. У своїй заяві до суду представник позивача просила справу розглядати за її відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі та без фіксації, позовні вимоги визнав частково у розмірі 8 000 гривень.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом отримання кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 11). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобовязання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Суд наголошує на тому, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

У даному разі Умовами та правилами надання банківських послуг, що були надані позивачем до суду у даній справі, встановлено, що такі Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними Умовами та тарифами банку був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Доказів того, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, та що саме вищезазначені умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач з повернення кредиту, зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, не надано.

Окрім цього, з наданої до позову копії анкети-заяви не можливо встановити, яку саме картку було надано відповідачеві, її номер, та з яким встановленим кредитним лімітом, оскільки такий документ містить лише особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім'я по-батькові, серію та номер паспорту, дату народження, ідентифікаційний код, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв'язку, тощо. Тобто, підписана 07 травня 2007 року від імені відповідача ОСОБА_1 анкета-заява № 2621 не містить тих істотних умов кредитного договору, з яких було б можливо встановити умови, на яких він укладався.

Разом з тим, доказів укладення між сторонами саме кредитного договору (у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відсутня позначка про видачу кредитної картки «Універсальна» або будь-якої іншої картки) матеріали справи не містять.

Таким чином, посилання позивача, що відповідач був належним чином ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, своїм підписом приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають договір банківського обслуговування, є неправомірними, оскільки позивачем не надано до суду належних доказів укладення сторонами договору та досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не має збирати докази за власною ініціативою, оскільки це обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

У даному випадку стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, що підтверджують обставини укладання кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» із відповідачем, саме на тих умовах які заявлені позивачем.

Окрім цього, згідно з наданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором, станом на 15 травня 2018 року заборгованість становить 33 328 гривень 58 коп., з яких 17 007 гривень 33 коп. заборгованість за кредитом, 13 557 гривень 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 700 гривень 00 коп. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 гривень 00 коп. (фіксована частина), 1 563 гривні 26 коп. (процентна складова).

Виходячи із змісту ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер.

Згідно з п. 17.1 ст. 17 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами НБУ. Постановою Національного банку № 22 від 21 січня 2004 року встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів.

АТ КБ «Приватбанк» не надав суду належним чином оформлений первинний бухгалтерський документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів відповідачеві, та згідно з яким можливо встановити розмір кредитних коштів, які позивач надав/перерахував відповідачеві згідно із анкетою-заявою № 2621 від 07 травня 2007 року, та ідентифікувати поточний рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти, його належність саме ОСОБА_1

Враховуючи зазначені норми закону, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.

На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Враховуючи результат розгляду справи, а саме, що АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 762 гривень 00 коп., залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р № 3111, МФО 305299) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 49028, м. Дніпро, вул. Золотоосіння, буд. 62) про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: