Справа №173/1413/18
Провадження №2/173/884/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі Демяненко С.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнана права на земельну ділянку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

14.06.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 30 серпня 2018 року .

Відповідач у встановлений судом строку відзив на позовну заяву не надав.

Згідно заявлених позовних вимог просить визнати за ним право власності на земельну ділянку (пай), розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім..Шевченка» від 03 квітня 1995 року

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 1988 року по 1996 рік він був членом КСП «ім..Шевченко» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, який в подальшому був реорганізований в ТОВ «Шевченко плюс».

Позивач значиться в списках до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «ім..Шевченка» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області серія ДП № 17ВД 0008 від 03.04.1995 року, але не значиться в книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «Україна» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

У звязку з відсутністю сертифікату про право на земельну частку (пай) ОСОБА_1 провести процедуру виділення земельної ділянки в натурі та в подальшому отримати державний акт на право власності на землю, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов, заперечень проти позову суду не надав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач працював та був членом КСП «ім..Шевченка» з 1988 року по 21.09.1996 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. Паювання земель колективного сільськогосподарського підприємства «ім..Шевченка» проводилось у 1995 році. Державний акт серії ДП № 17 ВД 0008 на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «ім..Шевченка» виданий 03 квітня 1995 року, що підтверджується відповіддю відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області . Таким чином на час паювання земель позивач працював та був членом КСП «ім..Шевченка».

Судом встановлено, що позивач значиться, у списках до Державного Акту про право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «ім..Шевченка», як такий, що має право на земельну частку (паю), проте не значиться у Книзі реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «ім..Шевченка» Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на отримання земельної ділянки (паю), так як працював та був членом КСП на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства тобто станом на 03.04.1995 року. Був включений до списків осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю). На даний час позивач має намір отримати земельну ділянку (пай).

Відповідачем дане право позивача визнається.

Суд зазначає, що отримавши право на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Судом встановлено наявність права у позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ із земель, які перебували у колективній власності реформованого КСП «ім..Шевченка».

Виходячи з вищевикладеного суд у відповідності до обраного позивачем способу захисту порушених прав, а саме визнання права, який передбачений ст. 16 ЦК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання такого права за позивачем.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 705.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як не вбачає вини відповідачів у порушенні права позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 , ЦПК України , суд - .

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнана права на земельну ділянку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право на земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства «ім.Шевченка» серії ДП № 17 ВД 0008, виданий 03 квітня 1995 року,

Витрати по сплаті судового збору в сумі 705.00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 30.08.2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 30.08.2018 року

Оприлюднене 06.09.2018 року

Рішення набирає законної сили 02.10.2018 року