Справа № 495/9394/18
26 грудня 2018 року м. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі - Рачицькій І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Авто-Актив" про визнання недійсним договору та стягнення сум,
У судове засідання представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності, не зявилась, надала письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
У судове засідання представник відповідача ТОВ «АВТО-АКТИВ» не зявився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином шляхом направлення судової повістки та розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.
Враховуючи дані обставини, а також позицію позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 13.09.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО-АКТИВ» був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки Volksvagen» модель Touran рік випуску 2015 року від 13.09.2018 року № 0127 (а.с. 12-14).
Відповідно до п.1.1. попереднього договору купівлі-продажу сторони зобовязуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах встановлених у попередньому договорі.
Відповідно до п.1.5 попереднього договору купівлі-продажу сторони зобовязуються укласти основний договір 14.09.2018 року за умови повного виконання п. 2.1. попереднього договору, яким передбачено, що на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 149 000 грн., а продавець своїм підписом під цим попереднім договором підтверджує отримання таких коштів.
Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобовязується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року.
Пунктом 1.6 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу передбачено істотні умови основного договору: продавець зобовязується передати майно у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 149 000 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна зазначеної вище, на підставі основного договору . Майно передається покупцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому попередньому договорі, після укладення основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні основного договору
З пояснень позивача вбачається, що після сплати вказаної суми позивачу від директора ТОВ "АВТО-АКТИВ" ОСОБА_3 був наданий попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0127 від 13.09.2018 року у двох примірниках, які позивач підписав. До теперішнього часу основний договір купівлі-продажу транспортного засобу так і не був укладений, у звязку із ухиленням відповідача від укладення такого договору. Сплачені позивачем грошові кошти у сумі 149 000 грн. відповідачем повернені не були.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов'язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.
Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати використання ним електронних платіжних засобів, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов'язаний приймати їх до сплати.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Відповідно до п. 2, 4, 11 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору.
Відповідно до ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Відповідно до ч.8 Закону України Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Відповідно п.4 ч.3 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.
Відповідно до ч.6 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Так, наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною зі сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання.
Оскільки фактично до виконання договору приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, то відповідач зобов'язаний повернути позивачу всі одержані на виконання договору кошти в розмірі 149 000 грн.
Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 висловив свою правову позицію, а саме: ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).
В частині другій статті 18 цього Закону України Про захист прав споживачів закріплено визначення поняття несправедливі умови договору згідно з яким, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу.
З урахуванням викладеного, аналізуючи попередній договір можна дійти висновку, що ряд його умов є несправедливими, за вищевикладених підстав, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у звязку з чим є всі підстави для визнання даного договору недійсним.
Згідно ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, аналізуючи вимоги чинного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 0127 від 13.09.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО-АКТИВ» та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем з відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю АВТО-АКТИВ суми у розмірі 149 000 гривень.
Відповідно ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Оскільки судом встановлено недійсність вказаного правочину, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченої останнім суми у розмірі 149 000 грн.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 704,80 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 5, 6, 203, 215, 216, 220, 628, 638, 655Цивільного кодексу України, ст.ст. ст. ст. 1-12, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк зі дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя