Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 337/1052/17

провадження № 61-12172св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідач Міністерство Оборони України,

представники відповідача: Ященко Володимир Володимирович, Куртмоллаєв Асан Енверович, Зінченко Сергій Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року у складі судді Салтан Л. Г. та постанову Апеляційного суду Запорізької області

від 08 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Міністерства Оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан (далі ДРА) у період з 17 грудня

1982 року по 07 лютого 1985 року. При виконанні службового обов'язку в ДРА, внаслідок обстрілу, отримав контузію головного мозку, поранення голови, спини, грудей та кінцівок, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 16 листопада 2016 року № 2711/ж, виданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи. У зв'язку з травмою, отриманою під час проходження військової служби, порушено його нормальний життєвий стан, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання. Не має можливості працювати, оскільки пересуватися на велику відстань (до місця роботи) без сторонньої допомоги не може, а особистого транспорту не має. Змушений витрачати кошти на відновлення здоровя, ліки, а не забезпечувати сімю. Не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначається сьогодні на його душевному стані. Відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обовязки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоровї, а також і на психіці, він втратив свої друзів та знайомих, внаслідок психологічно-емоціональною нестійкістю. Постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Порушено його нормальні життєві функції, доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Значну частину пенсії, яку він отримує, витрачає на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, госпіталізацію та санаторне лікування.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн, яка була завдана в результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області

від 08 лютого 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що йому було завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення не відповідають дійсним обставинам справи і вимогам закону, прийняті без належної оцінки доказів позивача, які підтверджують його позовні вимоги.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив військову службу на території ДРА у період з 17 грудня 1982 року по

07 лютого 1985 року.

При виконанні службового обов'язку в ДРА, внаслідок обстрілу, отримав контузію головного мозку, поранення голови, спини, грудей та кінцівок, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи

від 16 листопада 2016 року № 2711/ж, виданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, згідно якого рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих під час виконання бойових дій в 1983 році. Витягом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України від 28 листопада 2016 року

№ 4880 встановлено, що поранення, контузія, захворювання повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії. ОСОБА_4 є інвалідом війни 3 групи. Встановлення групи повязано з виконанням обовязків військової служби. Зазначені обставини підтверджуються випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року із змінами та доповненнями відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, у зв'язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в статтях 12, 13, 81, 82 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 23 ЦПК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що йому було завдано моральної шкоди внаслідок протиправних дій або бездіяльності Міністерства Оборони України (його посадових осіб), причинно-наслідкового зв'язку між пораненням і захворюванням позивача, які настали внаслідок проходження військової служби у Збройних силах, та будь-якими діями або бездіяльністю Міністерства Оборони України, дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що за таких обставин підстави для покладення на Міністерство Оборони України відповідальності за завдану позивачу шкоду відсутні.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є.

Червинська