Справа № 591/5423/16-ц
Провадження № 2/591/64/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради

про визначення місця проживання дитини

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-ї особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради про визначення місця проживання дитини і свої вимоги мотивує тим, що з відповідачкою ОСОБА_2 перебував у шлюбі з 18 вересня 1999 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір»ю. Після розірвання шлюбу відповідач систематично не давала змогу спілкуватися з дитиною. Всіляко намагалася обмежити спілкування з сином. Таке відношення матері до сина впливає на його психологічний розвиток, на навчання, на соціальну адаптацію в суспільстві. Син скаржився неодноразово на поведінку матері, просив дозволу жити з ним, а тому просить суд визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним -батьком ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала повністю, просить суд в позові відмовити.

Представник 3-ї особи: Служби у справах дітей Сумської міської ради в судовому засіданні позов підтримав. Вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання його з батьком. Вважає, що проживання сина з батьком не суперечить інтересам самої дитини, оскільки дитина сама цього бажає, і неодноразово наголошував, що не хоче жити з матірю. Позивач, як батько дитини, може забезпечити своєму синові належний матеріальний та моральний захист. Має постійну роботу у відповідності до своєї освіти, його особистий дохід у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. На відміну від цих факторів, відповідачка ніде не працює, постійного доходу не має, що унеможливлює створення нормальних умов для дитини. Проти його побачень та спілкування з мамою позивач ніяким чином не заперечує. Усі матеріальні витрати по утриманню та вихованню сина готовий взяти на себе, що він весь час і робив.

Дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, опитаний в судовому засіданні в присутності шкільного психолога ОСОБА_6 виявила бажання постійно проживати з батьком. Пояснив, що дійсно мати забороняла спілкуватися з батьком, а коли мати дізнавалася, що він бачився з батьком, то його сварила, не випускала з квартири. Також пояснив, що мати ніде не працює.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Судом при розгляді справи встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 18 вересня 1999 року. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.12).

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір»ю. Після розірвання шлюбу відповідач систематично не давала змогу спілкуватися з дитиною. Всіляко намагалася обмежити його спілкування з сином. Таке відношення матері до сина впливає на його психологічний розвиток, на навчання, на соціальну адаптацію в суспільстві. Син скаржився неодноразово на поведінку матері, просив дозволу жити з ним. Враховуючи скарги на відношення матері до сина, він звертався з заявою до поліції, до служби у справх дітей Сумської міської ради.

Суду надано Службою у справах дітей Сумської міської ради висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком в інтересах дитини (а.с.75).

Мати динити відповідач по справі ніде не працює, постійного доходу не має, чого вона не заперечувала в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов»язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 Сімейного Кодексу України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов»язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено.

Статтею 161 Сімейного Кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суду подано довідки про заробітну плату та характеристику з місця роботи позивача (а.с.5-8), з яких вбачається, що позивач - батько дитини постійно працює, має стабільний заробіток, затримки у виплаті заробітної плати за останні шість місяців відсутні, за місцем роботи характеризується позитивно.

Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містятьінформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідачем не подано жодного доказу, який би свідчив про те, що вона має самостійний доход та в змозі самостійно утримувати свого сина, суд вважає, що така бездіяльність відповідача, як матері, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством

Аналізуючи викладене, пояснення свідків наданих суду, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини, яка виявила бажання залишитись з батьком, необхідно визначити місце проживання дитини разом з батьком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7,141,153,157,161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( 29 вересня 1978 рок народження, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№14, РНОКПП НОМЕР_1) про визначення місця проживання дитини задоволити.

Визначити місце проживання дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1, ( 29 вересня 1978 рок народження, проживаючого: ІНФОРМАЦІЯ_3 кв.№14, РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарги подаються учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.