Справа № 369/4810/18
Провадження № 2/369/2357/18
РІШЕННЯ
Іменем України

25.09.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Кузьменко П.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» про поновлення на роботі і збереження місця роботи, посади і середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» про поновлення на роботі і збереження місця роботи, посади і середнього заробітку, посилаючись на те, що 01 березня 2018 року його, ОСОБА_1 , було прийнято на роботу до Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на посаду слюсарем-ремонтником 4 розряду дільниці водопідйому. 02 березня 2018 року ним був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців. До Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» ним була написана заява про звільнення його від роботи у зв`язку з проходженням військової служби та надані підтверджуючі документи. В свою чергу, наказом № 20-к від 19 березня 2018 року його було звільнено із посади слюсаря-ремонтника 4 розряду дільниці водопідйому у Комунальному підприємстві «Боярка-Водоканал» у зв`язку із призовом або вступом на військову службу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Згідно вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вказував позивач, на теперішній час триває «особливий період», який розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України -таке роз`яснення міститься в листі Міноборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417.

З огляду на викладене, вбачається, що Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» незаконно звільнило його з посади слюсаря-ремонтника 4 розряду, і тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. 119 КЗпП України, Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 15, 16 ЦК України, просив поновити його з 19 березня 2018 року на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду у Комунальному підприємстві «Боярка-Водоканал», та зберігати місце роботи, посаду і середній заробіток на підприємстві до кінця дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 місяців.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що Наказом Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» від 27 лютого 2018 року № 15-к «По особовому складу» прийнято ОСОБА_1 слюсарем-ремонтником 4 розряду дільниці водопідйому з 01 березня 2018 року, з оплатою праці відповідно до штатного розпису, погодинною тарифною ставкою 31 грн. 68 коп., доплатою в розмірі 4% за роботу з важкими умовами праці, з дотриманням 40-ка годинного робочого тижня, терміном випробування 1 місяць.

Згідно Витягу із Наказу начальника Київського військового ліцею імені Івана Богуна (по стройовій частині) від 02 березня 2018 року № 43 прапорщика запасу ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника ліцею (по особовому складу) від 02 березня 2018 року № 3 на посаду старшини навчальної роботи ліцеїстів навчально-оздоровчого комплексу Київського військового ліцею імені Івана Богуна, який прийнятий на військову службу за контрактом осіб сержантського та старшинського складу та прибув з Києво-Святошинського районного військового комісаріату Київської області, з 02 березня 2018 року зарахувати до списків особового складу навчально-оздоровчого комплексу ліцею та на всі види забезпечення; Вважати, що 02 березня 2018 року ОСОБА_1 справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою; Встановити оклад за посадою 760 грн. на місяць, шпк «прапорщик»; Виплачувати щомісячну грошову премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 488% посадового окладу; Виплачувати щомісячну винагороду за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року № 572 «Про деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Київського військового ліцею імені Івана Богуна» виплачувати встановлену надбавку за безпосереднє забезпечення навчально-виховного процесу в розмірі 100% посадового окладу.

Наказом Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» від 19 березня 2018 року № 20-к «По особовому складу» у зв`язку з укладанням контракту на військову службу строком на 6 місяців ОСОБА_1 звільнити ОСОБА_1 , слюсаря-ремонтника 4 розряду дільниці водопідйому 19 березня 2018 року в зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом, згідно п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Бухгалтерії наказано провести повний розрахунок з ОСОБА_1 та провести виплату компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки робочого періоду з 01 березня 2018 року по 19 березня 2018 року в кількості 1 день.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Згідно вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вказував позивач, на теперішній час триває «особливий період», який розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Скасування особливого періоду буде здійснено Указом Президента «Про демобілізацію» після стабілізації ситуації на Сході України -таке роз`яснення міститься в листі Міноборони України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417.

Позивач вказував, що Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» незаконно звільнило його з посади слюсаря-ремонтника 4 розряду, і тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача в своїх запереченнях зазначав, що позивач вимагав збереження гарантій згідно вимог ст. 119 КЗпП України, однак в даному випадку про такі гарантії не може йти мова, оскільки мало місце звільнення з військової служби (03 лютого 2018 року запис в трудовій книжці) і перерва у часі (прийнятий на роботу 01 березня 2018 року). Крім того, п. п. 1 п. 1 Контракту підтверджує проходження служби ОСОБА_1 добровільно протягом шести місяців, а в разі настання особливого періоду-понад установлений строк Контракту.

Крім того, 17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014. Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування. Відповідно до п. 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Посилання ж позивача на Указ № 303/2014 є необгрунтованими, оскільки укладений Контракт не підпадає під дію «особливого періоду».

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно вимог ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Слід зазначати, що з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 знав про своє звільнення 19 березня 2018 року, чого не заперечував і в судовому засіданні, однак звернувся з вказаним позовом до суду лише 27 квітня 2018 року, не надаючи суду ніяких доказів, що він з поважних причин не міг звернутись з вказаним позовом до суду за захистом своїх прав протягом місяця з дня вручення копії наказу про звільнення чи з дня видачі трудової книжки.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. 55 Конституції України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, п. 3 ч. 1 ст. 36, ст. ст. 233, 234 КЗпП України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» про поновлення на роботі і збереження місця роботи, посади і середнього заробітку відмовити.

Повне рішення суду складено 12 жовтня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.