Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Мариненко Я.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача-1 - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом, в якому просить: 1) усунути перешкоди в користуванні 1/9 частини квартири АДРЕСА_1 шляхом вселення позивача до вказаної квартири та встановити порядок користування даною квартирою шляхом виділення позивачу в користування житлової кімнати площею 14 кв.м., а відповідачам - житлову кімнату площею 18 кв.м., встановити місцями загального користування - кухню, туалет, ванну кімнату, коридор; 2) відшкодувати з відповідачів на користь позивача збитки в розмірі 54 000,0 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.03.2014 р. за позивачем визнано право власності на 1/9 частину 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1. Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.12.2015 р. позивача вселено до даної квартири, але відповідачі зачинили двері всіх кімнат квартири та, пославшись на те, що суд не визначено порядку користування квартирою, повідомили про те, що не будуть впускати позивача до кімнат та кухні, туалету, ванної та коридору. Посилаючись на порушення своїх прав як власника, просить в судовому порядку захистити їх. Крім того, в зв'язку з недопуском позивача у квартиру, останній вимушений був винаймати житло, в зв'язку з чим витратив 54 000,0 грн., які і просить стягнути з відповідачів в рівних частках.

Ухвалою від 10.01.2017 р. відкрито провадження у справі (суддя Роман О.А.).

Ухвалою від 17.02.2017 р. частково задоволена заява позивача про забезпечення позову з накладенням арешту на вищевказану квартиру.

Дана ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.11.2017 р. з постановленням нової, а саме: відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 14.07.2017 р. було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення по цивільній справі № 758/4557/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/9 частину вищевказаної квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 21.11.2017 р. зазначена вище ухвала скасована та справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 05.12.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Представником відповідачів - ОСОБА_5 в березні 2017 р. були подані письмові заперечення проти позову, в яких сторона відповідача посилається на те, що провадження у справі в частині усунення перешкод в користуванні квартирою має бути закритим на підставі ст.205 ч.1 п.2 ЦПК України (2004 р.), оскільки аналогічне рішення вже приймалось у справі № 758/8603/15-ц.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що після закінчення виконавчого провадження про його вселення постановою від 11.07.2016 р. відповідачі знову не впускають його до квартири з кінця липня 2016 р. Вимушений орендувати весь цей час кімнату в приватному будинку.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що частка власності не відповідає розміру кімнати, яку просить виділити позивач. Крім того додав, що на теперішній час вирішується питання про припинення права власності позивача на його частку. При вирішенні спору просив врахувати позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12.09.2018 р. по аналогічній справі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. В липні 2017 р. через канцелярію суду подавав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира належить сторонам у справі на праві власності, складається з 2-х ізольованих кімнат, житлова площа - 28,9 кв.в (1 кімната - 16,2 кв.м, 2 - 12,7 кв.м), загальна площа - 51,9 кв.м).

В даній квартирі зареєстровані та проживають: відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - з ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з ІНФОРМАЦІЯ_5

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Подільського районного суду м.Києва від 18.03.2014 р. (справа № 2607/15135/12) є власником 1/9 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідачі є співвласниками даної квартири.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 18.12.2015 р. був задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині вселення позивача до вищевказаної квартири, та в цій частині рішення залишено без змін рішенням Апеляційного суду м.Києва від 04.04.2016 р. (справа № 758/8603/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 13.06.2016 р. було відкрито виконавче провадженні ВП № 51397144 по примусовому виконанню виконавчого листа № 758/8603/15-ц від 29.04.2016 р., виданого на підставі вищевказаного судового рішення про вселення ОСОБА_1 до спірної квартири.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 11.07.2016 р. дане виконавче провадження було закінчено в зв'язку з повним виконанням рішення суду в добровільному порядку шляхом вселення ОСОБА_1

Спір між сторонами виник з приводу того, що після фактичного вселення ОСОБА_1 в липні 2016 р. на виконання судового рішення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 знову чинять перешкоди ОСОБА_1 користуванні квартирою.

Дана обставина не оспорюється відповідачами та зумовила звернення ОСОБА_1 з вищевказаним позовом.

Статтею 41 ч.4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено ч.ч.1, 2, 3, 7 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами частини першої статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На спростування доводів позивача відповідачі не надали суду доказів, котрі б спростували факт здійснення перешкод у користуванні спірною квартирою.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідачі створює перешкоди позивачеві в користуванні вищевказаною квартирою. А відтак право позивача, як власника 1/9 частини спірної квартири, на користування своєю власністю підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкоди в користуванні квартирою та вселення до вказаної квартири.

Суд не погоджується із запереченнями представника відповідача в цій частині з посиланням на постанову Верховного Суду від 12.09.2018 р. у справі № 654/761/15-ц, яким зазначено на те, що житлова площа, яка припадає на частку позивача, не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, оскільки дана постанова стосувалась вирішення справи про виділення частини домоволодіння в натурі.

Таким чином, вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню.

Вирішуючи вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою, суд виходить з такого, Згідно роз'яснень у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що має намір проживати у даній квартирі.

Виходячи із часток власності кожного із співвласників, враховуючи житлову площу спірної квартири, частка житлової площі, що припадає на позивача у спірній квартирі, складає 3,21 кв.м (28,9 : 9). Таким чином, по порядку користування кімнатами, який пропонує позивач (виділити кімнату площею 12,7 кв.), він просить виділити йому на 9,49 кв.м більше за його частки житлової площі, що таким чином, відповідно, зменшує частку житловою площі відповідачів, що є значним відхиленням від часток співвласників. Крім того, відповідачі по справі є різностатевими особами, що не є подружжям, а тому виділення їм однієї кімнати площею 16,2 кв.м буде суперечить житловому законодавству.

З огляду на викладені норми чинного законодавства та виходячи із загальної житлової площі вказаної квартири, розміру кожної жилої кімнати, кількості осіб, що проживають у квартирі, розміру частки жилої площі, що припадає на одну особу, суд дійшов висновку про те, що запропонований позивачем порядок з виділенням йому одному у користування меншої кімнати, а відповідачам - більшої, є безпідставним та таким, що порушує право власності відповідачів. А відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити. При цьому вся квартира залишається у загальному користуванні всіх співвласників.

При цьому в судовому засіданні достеменно встановлено, що на час розгляду справи в провадженні Подільського районного суду м.Києва ще перебуває цивільна справа № 758/4557/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4 про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/9 частину вищевказаної квартири АДРЕСА_1.

Вирішуючи вимоги позивача про відшкодування йому витрат на оренду житла за час непроживання в спірній квартирі, суд вважає за необхідним відмовити в їх задоволенні, враховуючи те, що позивач має постійне зареєстроване місце проживання в іншому місті, а тому мав можливість там проживати, та надані ним докази про оплату кімнати у свого представника ОСОБА_8 є недопустимими.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частиковому задоволенню.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 1/9 частиною квартири АДРЕСА_1, вселивши ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) до квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова