Провадження № 2-о/127/653/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2018 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

основних присяжних Кобець Н.А., Тунік О.О.

при секретарі Конецул О.А.,

за участю прокурора Петрусевич А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за заявою Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без його згоди,-

в с т а н о в и в :

Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 був госпіталізований 06.10.2018 року о 11 год. 55 хв. в № 21 відділення ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка.

ОСОБА_4 доставлений у лікарню машиною швидкої допомоги у супроводі дружини ОСОБА_5 та працівником поліції ОСОБА_6 Був оглянутий черговим психіатром приймального відділення ОСОБА_7, який після особистого огляду ОСОБА_4 зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих.

08.10.2018 року о 08:40 год. ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, яка підтвердили доцільність її госпіталізації для надання психіатричної допомоги.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогою про госпіталізацію ОСОБА_4 в примусовому порядку без її згоди.

В судовому засіданні представник лікарні свої заявлені вимоги підтримав, аргументуючи їх мотивами, викладеними в заяві, просив заяву задовольнити.

Прокурор не заперечив щодо задоволення заяви.

ОСОБА_4 заперечив проти госпіталізації з тих підстав, що не вбачає підстав для свого стаціонарного лікування в примусовому порядку.

Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 був госпіталізований 06.10.2018 року о 11 год. 55 хв. в № 21 відділення ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка.

ОСОБА_4 доставлений у лікарню машиною швидкої допомоги у супроводі дружини ОСОБА_5 та працівником поліції ОСОБА_6 Був оглянутий черговим психіатром приймального відділення ОСОБА_7, який після особистого огляду ОСОБА_4 зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих.

08.10.2018 року о 08:40 год. ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів лікарні, в результаті чого було встановлено, що ОСОБА_4 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді: гостри поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії. F 23.1. ОСОБА_4 вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих: не спить вночі, агресивний до оточуючих, загрожує дружині фізичною розправою, а тому потребує госпіталізації в примусовому порядку.

Норма ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" прописує, що особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17 квітня 2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, обєктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 в судовому засіданні абсолютно логічно, послідовно, змістовно надавав пояснення, чітко відповідав на запитання, при цьому самостійно зазначив обставини перебування його у лікарні, взявши до уваги відсутність та не підтвердження в судовому засіданні обставин наявності в ОСОБА_4 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, беручи до уваги відсутність доказів неспроможності даної особи самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення, оскільки представником психіатричного закладу не доведено в судовому засіданні наявність тяжкого психічного розладу здоров'я ОСОБА_4 та необхідність його примусового стаціонарного лікування.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави для госпіталізації хворого.

Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_4 на обліку як психічнохвора людина не перебуває, раніше не лікувався та звернень щодо нього не було, має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію.

Як вбачається із матеріалів справи, дані про поведінку ОСОБА_4 зазначені лише у заяві цивільної дружини ОСОБА_5, а тому судом не встановлено що ОСОБА_4 на даний час становить небезпеку для себе і оточуючих та може завдати суттєвої шкоди своєму здоров'ю та життю чи здоров'ю інших осіб внаслідок погіршення його психічного стану.

Безпосередньо в судовому засіданні цивільна дружина ОСОБА_5 пояснення не давала та клопотання щодо її допиту до суду не надходило. Згідно її заяви, яка міститься в матеріалах справи, що в ОСОБА_4 погіршився стан його здоров'я: не спить вночі, агресивний, б'є її, погрожує вбивством, погрожує розправою, суд звертає увагу, що ОСОБА_5 не позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою до правоохоронних органів. При цьому як вбачається з матеріалів справи, доказів подібних звернень раніше не було. При цьому відсутні будь-які інші докази щодо небезпеки ОСОБА_4 як то пояснення сусідів чи працівників поліції тощо.

Також суд наголошує, що оскільки поміщення на примусове лікування до психіатричного стаціонару передбачає цілковиту ізоляцію від суспільства, що є безперечно крайнім способом втручання у свободу особи, суд не вбачає необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару суд не вбачає нагальної необхідності настільки грубого обмеження права особи шляхом поміщення на лікування до психіатричного стаціонару, й зауважує, що в даному випадку цілком достатнім було б надання особі психіатричної допомоги амбулаторно в домашніх умовах в зоні створеного для ОСОБА_4 життєвого комфорту.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 13, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 5-7, 9-10, 12, 76, 77, 80-82, 89, 259, 263-265, 339-342 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні заяви про госпіталізацію до Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Юшенка» ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в примусовому порядку без його згоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Сичук

Основні присяжні Н.А. Кобець

О.О. Тунік