Справа № 367/8246/17
Провадження №2/367/406/2018
РІШЕННЯ

Іменем України

10 жовтня 2018 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

за участі секретаря Шубчик В

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Митяй Л

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс»,3-я особа ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом,відповідно до якого зазначив,що 26 жовтня 2017 року о 04 год. 00 хв. в м. Ірпені на перехресті вулиць Садова та Соборна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого водієм А.П. № 8 КП «КИЇВПАСТРАНС», керуючи автобусом «ЛАЗ 5208 NL» д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. ПДР, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось дорожньо-транспортна пригода .

В результаті ДТП пошкоджено належний позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, паспорт серії НОМЕР_4, автомобіль «Renault Kangoo», номер державної реєстрації НОМЕР_2.

Згідно із Актом огляду транспортного засобу від 27 жовтня 2017 року № 271/10-ТЗ та Звіту від 01 листопада 2017 року № 271/10-ТЗ вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 182 035,00 грн. .

Проведення оцінки транспортного засобу «Renault Kangoo» реєстраційний номер НОМЕР_3 складає 2100,00 грн. .

Сума загального відшкодування збитків складає: 182 035,00 + 2100,00 = 184 135,00 грн. .

Відповідно до вищевказаної Постанови Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, є працівником відповідача.

Крім того, позивачу внаслідок винних та неправомірних дій третьої особи, було заподіяно моральну шкоду.

Моральна шкода, завдана позивачу, полягає в порушені його права власності, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, останній зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особи, відповідальні за збитки не поновлюють порушене право позивача та не сплачують в добровільному порядку шкоду завдану позивачу. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на звичайний спосіб життя. Також, фактично втративши можливість користуватись своїм транспортним засобом, позивач змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом у робочих справах, а також змінив свій звичний робочий день, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до оцінювачів, органів судової влади з метою визначення розміру матеріальних збитків, отримання необхідних документів, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача.

Моральну шкоду позивач оцінив у 5000, 00 грн.

Позивач просив стягнути із відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 184135грн,моральну шкоду 5000грн та відшкодувати судові витрати.

У послідуючому позивач подав до суду уточнюючу позовну заяву,відповідно до якої просить стягнути із відповідача матеріальну шкоду у розмірі 115 300грн,моральну шкоду 28000грн,судові витрати 42350грн.

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову,просила у позові відмовити,подала до суду відзив на позовну заяву,а також уточнений відзив на позовну заяву,згідно яких зазначила,що позов є безпідставним,поскільки звіт про оцінку вартості збитків не відповідає вимогам закону,моральна шкода не доведена,а також не надано доказів судових витрат.

3-я особа по справі ОСОБА_4 у судове засідання не з»явився,про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд,заслухавши пояснення сторін,покази свідка,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.»

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.»

Відповідно до ст.. 77 ЦПК України « 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 78 ЦПК України «1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.»

Відповідно до ст. 79 ЦПК України « Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.»

Відповідно до ст.. 80 ЦПК України « Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.»

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.»

Відповідно до п. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права...".

У судовому засіданні встановлено,що 26 жовтня 2017 року о 04 год. 00 хв. в м. Ірпені на перехресті вулиць Садова та Соборна ОСОБА_4, працюючий водієм А.П. № 8 КП «КИЇВПАСТРАНС», керуючи автобусом «ЛАЗ 5208 NL» д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. ПДР, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось дорожньо-транспортна пригода .

В результаті ДТП пошкоджено належний позивачу ОСОБА_1, автомобіль «Renault Kangoo», номер державної реєстрації НОМЕР_2.

Даний факт підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2017 року справа № 367/7362/17, відповідно до якої винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_4, водія автобусу «ЛАЗ 5208 NL», номер державної реєстрації НОМЕР_1.

Також,у судовому засіданні встановлено,що ОСОБА_4 є працівником КП «КИЇВПАСТРАНС».

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).

Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону №1961-IV (стст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих)на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі,підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК).

Відповідно до ст.511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (стст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018р по справі № 754/1114/15-ц

Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15.

У судовому засіданні встановлено,що позивач 06.11.2017р ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування йому шкоди. 20.11.2017р експерт оцінювач здійснив огляд транспортного засобу,а саме автомобіля«Renault Kangoo».Згідно звіту №0055В експертного дослідження про оцінку збитку,нанесеного власнику транспортного засобу,вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» д.н НОМЕР_2 складає 201 259,72 грн,що перевищує його ринкову вартість до ДТП,яка становить 155 714,99грн.Відповідно до п 30.1 та 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів, Моторне (транспортне) страхове бюро України 14.02.2018р виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 66 735 грн. .(а.с.109-110),Про отримання страхового відшкодування позивач посилається у своїй уточненій позовній заяві.

При цьому ,позивач не оспорює розмір страхового відшкодування та не заявляє вимоги до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування в межах страхового ліміту.

Позивач,звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди,завданої автомобілю,надає звіт від 01.11.2017 року № 271/10-ТЗ ,згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля визначено в розмірі 182 035,00 грн.

При вирішенні спору по суті суд не може прийняти до уваги даний звіт,поскільки у судовому засіданні встановлено,що даний звіт не відповідає вимогам Закону,а саме при визначенні вартості матеріального збитку оцінювачем ОСОБА_5 не були враховані обставини,які впливають на розмір збитків ,а саме використання автомобіля як таксі та інш.Дані обставини підтвердив у судовому засіданні допитаний в якості свідка оцінювач ОСОБА_5 Інших доказів,на підтвердження вартості матеріальних збитків,завданих позивачу як власнику автомобіля,до суду надано не було.

У судовому засіданні було встановлено,що згідно звіту №0055В експертного дослідження про оцінку збитку,нанесеного власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» д.н НОМЕР_2 складає 201 259,72 грн,що перевищує його ринкову вартість до ДТП,яка становить 155 714,99грн. (а.с.109).

Ставлячи питання про стягнення збитків із відповідача за автомобіль,який вважається знищеним,позивач відмовляється повернути даний автомобіль відповідачу,посилаючись на ті обставини,що вказаний автомобіль він відремонтував.При цьому позивач не надав до суду доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля«Renault Kangoo» д.н НОМЕР_2.

Враховуючи викладені обставини,суд відмовляє позивачу у позовних вимогах в частині стягнення із відповідача матеріальних збитків у суммі 115300грн.

Позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду у розмірі 28000грн.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України "Моральна шкода,завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями ,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків,встановлених ч 2 цієї статті".

Відповідно до п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 "Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди,а саме п 9 даної постанови,згідно якого "Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.Зокрема,враховується характер і тривалість страждань,стан здоров"я потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках..."

Однак,як уже зазначалось раніше, дорожньо-транспортна пригода,внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача,сталася з вини 3-ї особи по справі ОСОБА_4

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.»

Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.»

Однак суд при вирішенні даного спору по суті не може застосувати положення ст.. 5 ЦПК України ,поскільки позивачі у своїй позовній заяві не заявляють відповідних позовних вимог про захист їхніх прав у порядку,передбаченому ст.. 5 ЦПК України.Крім того,позивач не залучив до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4

Враховуючи викладене,суд відмовляє позивачу у стягненні із відповідача моральної шкоди у суммі 28000грн.

Відповідно до ст..141 ч 1 ,2 ЦПК України «Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.»

Поскільки суд відмовляє позивачу у заявлених позовних вимогах,то не підлягають до відшкодування судові витрати,понесені позивачем по даній справі.Тому суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про стягнення із відповідача судових витрат у суммі 42350грн.

На підставі ст..22,1166,1167,1172,1187 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,10,76,259,264-265,268 , 273 ,365 ЦПК України суд , -

в и р і ш и в :

ОСОБА_1 у позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після повернення апеляційної скарги ,відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 20.10.2018р.

Копію рішення направити 3-й особі для відома.

Суддя: С.І. Оладько