Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 640/21411/14-ц

провадження № 61-18443св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції Харківської області Книш І. І., Богодухівський районний ВДВС управління юстиції головного територіального управління юстиції у Харківській області,

заінтересована особа - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у складі судді: Сенаторова В. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року у складі суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І.В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «АНСУ» звернулось до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) Богодухівського районного управління юстиції (далі - РУЮ) Харківської області Книш І.І.

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року поновлено пропущений строк пред'явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року до виконання, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь ТОВ «АНСУ». Ухвала Київського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року набрала законної сили 29 жовтня 2014 року, а отже строк пред'явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 поновлено з 29 жовтня 2014 року.

14 листопада 2014 року ТОВ «АНСУ» направило на виконання до ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області заяву про відкриття виконавчого провадження. Однак 19 листопада 2014 року Головним державним виконавцем ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області Книш І. І. винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на підставі статей 22, 24, пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, який сплинув 29 червня 2013 року.

ТОВ «АНСУ» просило визнати дії головного державного виконавця незаконними, скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19 листопада 2014 року, зобов'язати державного виконавця ВДВС Богодухівського районного управління юстиції Харківської області винести постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь ТОВ «АНСУ», відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року, скаргу ТОВ «АНСУ» задоволено. Визнано дії головного державного виконавця ВДВС Богодухівського районного управління юстиції Харківської області Книш І. І. з винесення постанови ВП №45519517 від 19 листопада 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження незаконними; скасовано вказану постанову та зобов'язано головного державного виконавця ВДВС Богодухівського районного управління юстиції Харківської області Книш І. І. прийняти до провадження виконавчий лист № 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року, виданий Київським районним судом міста Харкова.

Судові рішення мотивовані тим, що ухвала Київського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2014 року набрала законної сили та оскаржена не була. Строк пред'явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року, виданого Київським районним судом м. Харкова, поновлено. А тому незаконною є відмови ВДВС Богодухівського районного управління юстиції Харківської області у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2018/2-2686/11/01.

У квітні 2017 року Богодухівський районний ВДВС управління юстиції головного територіального управління юстиції у Харківській області подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати оскаржені рішення та закрити провадження у справі. При цьому посилався на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування касаційної скарги вказував, що: перебіг строку пред'явлення виконавчого документа до виконання починається з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили. Переривається перебіг цього строку пред'явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником або наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Пропуск строку пред'явлення виконавчого документа до виконання за загальним правилом позбавляє стягувача права на примусове виконання рішення. У разі пропуску цього строку з поважної причини стягувач може звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку. У разі поновлення строку виконавчий документ вважається поданим у належний строк. Суд встановив новий строк подачі виконавчого документа на виконання, що не ґрунтується на жодній нормі права, оскільки стягувач мав право на поновлення цього строку на 8 днів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 квітня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

У травні 2017 року від ТОВ «АНСУ» надійшло заперечення на касаційну скаргу, в якому товариство просить відхилити касаційну скаргу, і залишити оскаржені ухвали без змін.

Заперечення мотивоване тим, що: державним виконавцем не надано пояснень, чому при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження не взято до уваги ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року про поновлення строку пред'явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 до виконання; виконавчий документ може бути пред'явлений до виконання до 29 жовтня 2015 року.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором. 12 квітня 2012 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ПУМБ» вперше надійшов на виконання за заявою ПАТ «ПУМБ» і у той же день державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

29 травня 2012 року виконавчий лист було подано до виконання вдруге, однак 03 липня 2012 року він був повернутий стягувачу зі встановленням строку повторного пред'явлення його до виконання до 14 березня 2013 року. Фактично строк повторного пред'явлення складає до 21 березня 2013 року (включно).

Суди встановили, що 15 березня 2013 року виконавчий документ надійшов втретє та 21 червня 2013 року був повернутий стягувачу зі встановленням строку повторного пред'явлення його до виконання до 28 червня 2013 року (включно).

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 25 грудня 2013 року замінено стягувача ПАТ «ПУМБ» на стягувача ТОВ «АНСУ».

Суди встановили, що 27 серпня 2014 року ТОВ «АНСУ» звернулось до суду з заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, яка була задоволена ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2014 року. Поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 до виконання було. Ухвала набрала законної сили 29 жовтня 2014 року.

14 листопада 2014 року ТОВ АНСУ було направлено на виконання до ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області заяву про відкриття виконавчого провадження відповідно до виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 До вказаної заяви ТОВ АНСУ було долучено оригінали виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01, ухвалу Київського районного суд м. Харкова № 640/19691/13-ц від 25 грудня 2013 року, ухвалу Київського районного суду м. Харкова № 640/644/14-ц від 04 лютого 2014 року, ухвалу Київського районного суду м. Харкова № 640/14709/14-ц від 17 вересня 2014 року.

19 листопада 2014 року Головним державним виконавцем ВДВС Богодухівського РУЮ Харківської області Книш І. І., було винесено постанову ВП № 45519517 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року, виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на підставі статей 22, 24, пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: стягувачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, який сплинув 29 червня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Встановивши, що ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2014 року, яка набрала законної сили, поновлено строк пред'явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 від 01 березня 2012 року, зробили обґрунтований висновок про задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені ухвали без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 травня 2017 року у справі було зупинене виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

З урахуванням того, що касаційна скарга залишена без задоволення, а оскаржені ухвали без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія суддів поновлює виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 7 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Богодухівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель