МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2018 р. Справа №370/1102/18

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Тандира О.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, (далі - відповідачі), в якому, посилаючись на ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3.

В обґрунтування позову ОСОБА_1, посилався на те, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2016 року йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Незважаючи на те, що з 16.12.2016 року відповідачі у вказаній квартирі не проживають, вони залишаються зареєстрованими за даною адресою, а позивач змушений самостійно нести витрати на оплату житлово-комунальних послуг за кількістю зареєстрованих осіб.

Ухвалою суду від 07.06.2018 року позовну заяву ОСОБА_1, прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія ухвали суду від 07.06.2018 року та позовна заява з додатками відповідачам надсилались за адресою реєстрації, проте до суду рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення не повернулись, у зв'язку з чим відповідачі про розгляд справи були повідомлені відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на веб-сайті Судової влади, яке було розміщене 17.09.2018 року, а тому з опублікуванням даного оголошення особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Протягом встановленого судом строку відповідачі відзиву на позов не подали, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про виклик свідків, однак вказане клопотання судом не розглядалось, оскільки ухвалою суду від 07.06.2018 року розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи, і позивач у встановлений судом строк з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не заявляв.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 16.12.2016 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №3156, ОСОБА_2 -продавець, передала у власність ОСОБА_1 - покупцю квартиру АДРЕСА_2 (а.с.4-5).

Своє право власності на вказану квартиру ОСОБА_1, зареєстрував відповідно до вимог закону, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76070523 від 16.12.2016 року (а.с.6).

Згідно довідки №918, виданої 27.04.2018 року Макарівською селищною радою ОСОБА_1 про те, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3, склад зареєстрованих осіб становить: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.7).

Регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР.

Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) згідно ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме його дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ст. 64 ЖК УРСР).

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, підставою позову ОСОБА_1, було те, що відповідачі більш ніж 6 місяців не проживають у будинку, що йому належить на праві власності і внаслідок цього він змушений сплачувати за них комунальні платежі. Водночас, позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, зокрема, актів депутатів селищної ради про відсутність осіб за місцем проживання, актів обстеження умов проживання позивача, будь-яких квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг тощо.

Верховний Суд в своїй постанові №521/6687/17 від 04.10.2018 року, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, вказав, що подаючи позов, сторони мають належно обґрунтувати свої вимоги.

Тож, враховуючи викладене,суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому ст. ст. 354-355 ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 12.10.2018 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, адреса: 76002, АДРЕСА_5;

ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, адреса реєстрації: 08001, АДРЕСА_4;

ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_3, адреса реєстрації: 08001, АДРЕСА_4;

ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_4, адреса реєстрації: 08001, АДРЕСА_4.

Суддя О.В. Тандир