Справа № 457/467/18
провадження №2/457/211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Позов мотивований тим, що 23 жовтня 2016 року приблизно о 19 год. 30 хв. вона перебувала в якості пасажира на задньому сидіння скутера, яким керував її знайомий ОСОБА_3 і рухався по с. Станиля Дрогобицького району. Назустріч їм рухався автомобіль, що було видно по світлу фар, і безпосередньо перед роз'їздом автомобіль виїхав на смугу їхнього руху. Вона відчула сильний удар, а що було потім певний час не пам'ятала, прийшла до тями тільки згодом на узбіччі дороги. ЇЇ та ОСОБА_3 Їх на автомобілі швидкої допомоги забрали у Дрогобицьку міську лікарню, де вони перебували на стаціонарному лікуванні. Вона перебувала на лікуванні з 23 по 31 жовтня 2016 року. Усі ліки вона купувала за власні кошти. Коли її виписали, у неї почала набрякати нога, щоб було пов'язано з дорожньо-транспортною пригодою. Вона зробила ультразвукове дослідження, а всього на лікування витратила 695,05 грн. ОСОБА_2 жодного разу не поцікавився її здоров'ям та не допомагав їй матеріально. Вважає, що крім матеріальних збитків, їй була заподіяна ще й моральна шкода. Просить стягнути з ОСОБА_2 у її користь 695,05 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 2695,05 грн.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якму він заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач не надала доказів того, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні відносно нього. Крім того, позивачем не надано розрахункових документів, які б свідчили про витрачення коштів на придбання ліків у період лікування. Розмір моральної шкоди є явно завищеним та не співмірним заподіяними діями.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_4 позов підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2017 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілим. Згідно з висновком експерта № 647 від 03 листопада 2016 року у ОСОБА_1 мались тілесні ушкодження у вигляді саден на спинковій поверхні лівої китиці та синців на передніх поверхнях обох гомілок. Дані тілесні ушкодження були спричинені незадовго до поступлення хворої в лікарню дією тупого предмета, можливо, і внаслідок падіння з мопеда на дорожнє покриття під час дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до легкого ступеня тілесних ушкоджень. З довідки, виданої Дрогобицьким ВП НУНП у Львівській області від 19 квітня 2018 року № 4479/44/06-2018 вбачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 23 жовтня 2016 року, пасажир мопеда ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. Згідно з довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Дрогобицька міська лікарня № 1» Дрогобицької міської ради 02 листопада 2017 року № 1461 ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділення з 23 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року. Позивачем також долучено довідку, де зафіксовано вартість придбаних нею медикаментів.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно p п. 4 ч. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

У п.2, 4 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Роз'яснено, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)..

Позивачем надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Внаслідок заподіяння відповідачем ОСОБА_2 шкоди, ОСОБА_1 понесла матеріальні витрати в сумі 395,05 грн. за лікування. Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивача зазначену суму.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі п.5 абз.2 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіюванні. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно вчинив відносно позивача неправомірні дії, а саме: спричинив їй тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров'я, внаслідок яких позивачка змушена була терпіти біль, перебувати на лікуванні, тому з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння, що спричинило шкоду, фізичних і моральних страждань позивачів, які полягають в тому, що у позивачі внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час вищезазначених подій погіршився стан здоров'я, а тому суд полягає, що вимоги позивачів про відшкодування морального (немайнового) шкоди підлягають задоволенню і вважає за необхідне й правильне стягнути відшкодування моральної (немайнового) шкоди на користь позивачів в сумі по 2000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 695,05 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, а всього 2695,05 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Суддя: ОСОБА_6