АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа №756/6830/18

провадження №22-ц/796/6267/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Вербової І.М.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання Виноградової А.І.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року у складі судді Луценко О.М.

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, в якій просила витребувати з регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві відомості щодо автомобіля, належного ОСОБА_2 марки BMW 535i, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, а також заборонити вчинення будь-яких дій по відчуженню вказаного автомобіля без визначення розміру зустрічного забезпечення.

В обґрунтування вимог, зазначала, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, за час перебування у шлюбі для потреб сім'ї ними було придбано автомобіль марки BMW 535i, 1998 року випуску, право власності на який зареєстровано на чоловіка.

Вказує на те, що автомобіль придбаний на кошти батька заявниці, проте вказаним автомобілем користується виключно її чоловік та має намір його продати, а тому неодноразово розміщав оголошення про продаж автомобіля в мережі інтернет.

Також зазначає, що бажає звернутися з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя після задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки її чоловік може в будь-який момент продати автомобіль чи вчинити інші дії по його відчуженню, що унеможливить поділ майна.

На даний час позбавлена можливості надати суду належним чином завірені документи на автомобіль, оскільки такі документи знаходяться у чоловіка, добровільно він їх не надає, а відомості щодо прав власності на зареєстровані транспортні засоби та їх власників є конфіденційною інформацією та без згоди самого власника розкритою бути не може.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 25 червня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити та заборонити вчинення будь-яких дій по відчуженню автомобіля марки BMW 535i, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 без визначення розміру зустрічного забезпечення.

Уважає, що суд не дав належної оцінки доводам, викладеним у заяві, неповно дослідив всі обставини справи та постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вищевказаний автомобіль придбаний під час перебування у шлюбі та спільного проживання і, відповідно до статті 60 СК України, є спільно набутим майном, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Вказана обставина іншими доказами, ніж ті, що вже подані, не може бути заявником підтверджена, оскільки суд проігнорував її клопотання про витребування з регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві відомостей щодо автомобіля, а сама ОСОБА_1 позбавлена такої можливості.

Окрім того зазначає, що автомобіль неодноразово виставлявся на продаж та ОСОБА_2. не позбавлений можливості в будь-який час продати його без відома та згоди заявника, а тому, у разі продажу автомобіля, виконання майбутнього рішення суду буде неможливим.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заявник в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Згідно положень частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви щодо забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 150-153 ЦПК України та виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль марки BMW 535i, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 є спільною власністю подружжя, а зі змісту заяви не вбачається реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз'яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

У мотивування вимог заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначала, що автомобіль придбаний за час перебування у шлюбі та є спільним майном подружжя, проте може бути реалізований власником її чоловіком, що унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

Статтями 60 та 61 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом установлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. У такому випадку тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду відносно необхідності підтвердження доказами, що майно, а саме автомобіль марки BMW 535i, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2 є спільним майном подружжя, проте дані обставини не впливають на правильність постановленої ухвали.

Разом з тим, апелянтом не надано доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову також просила місцевий суд витребувати з регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві відомості щодо автомобіля, належного ОСОБА_2., марки BMW 535i, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, що є витребуванням доказів відповідно до статті 84 ЦПК України та заявляється у вигляді клопотання, яке подається разом із позовною заявою, а не із заявою про забезпечення позову.

Наразі, з відповіді Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України вбачається, що ОСОБА_1 має можливість отримати інформацію про транспортні засоби та субєктів прав на них в електронній формі з Єдиного державного реєстру через офіційний веб-сайт Міністерства внутрішніх справ (а.с 10).

Окрім того, в матеріалах справи відсутні дані щодо подання позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 ЦПК України.

З огляду на наведене, колегія уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову, а доводи заявника ґрунтуються лише на його припущеннях.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

І.М. Вербова