РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Чішман Л.М.

участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції, Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Беручи до уваги, що виготовлення мотивованого рішення суду потребує значного часу, відповідно до п. 6 ст. 259 ЦПК України, суд оголошує його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: Реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції, Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про відшкодування вартості безпідставно набутого майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 191 921,82 грн. кожній.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено 26.10.2018 року

Суддя Л.М.Чішман

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Державний герб України

Постанова

Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 731/477/16-ц

провадження № 61-34430св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_8 (суддя-доповідач), ОСОБА_9, ОСОБА_10,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року у складі суддів: Скрипки А.А., Лакізи Г.П., Харечко Л.К.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що довіреністю від 12 лютого 2014 року уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпоряджатися на свій розсуд належним йому на праві власності автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1. 13 березня 2014 року вказана довіреність скасована. Довіреністю від 18 лютого 2015 року повноваження щодо розпорядження вказаним автомобілем передано ОСОБА_5 та ОСОБА_8, проте відповідачі добровільно відмовляються повернути спірний автомобіль власнику.

Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року у складі головуючого-судді Моцьора О. В. позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7 передати ОСОБА_4 автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після скасування довіреності, виданої позивачем на їх ім'я, володіють спірним автомобілем без відповідної правової підстави.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилено, рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 березня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову й зобов'язання відповідачів повернути позивачу, належний йому на праві власності автомобіль, який перебуває у їх користуванні без належної правової підстави.

29 серпня 2017 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано чисельні порушення вимог нормативно-правових актів оцінщиком, який провів оцінку витребуваного автомобіля, й в основу рішення покладено вартість відсутнього автомобіля. Безпідставно застосовано положення статей 321, 1213 ЦК України, оскільки відповідачі набули майно на підставі довіреності та розпорядилися ним до дати скасування довіреності.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

09 листопада 2017 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначив, що на сьогодні судові рішення виконані і автомобіль передано позивачу, який за договором купівлі-продажу від 05 жовтня 2017 року продав його ОСОБА_5, а відтак права власника спірного автомобіля відновлені і захищені законними і обґрунтованими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 червня 2018 року справу № 731/477/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування майна із чужого незаконного володіння передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 без задоволення, а ухвали апеляційного суду - без змін.

Судами встановлено, що за довіреністю від 12 лютого 2014 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6, ОСОБА_7 самостійно, незалежно один від одного, розпоряджатися належним йому на праві власності автомобілем марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1.

13 березня 2014 року ОСОБА_4 скасував вказану довіреність, й за довіреністю від 18 лютого 2015 року повноваження щодо розпорядження вказаним автомобілем передав ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в добровільному порядку відмовляються повернути позивачу належний йому на праві власності автомобіль марки Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно повідомлення Регіонального сервісного центру в Чернігівській області МВС України від 25 липня 2017 року, автомобіль марки Ford Transit, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 з 2003 року зареєстрований за ОСОБА_4 Власник транспортного засобу не змінювався.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль марки Ford Transit, 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до статті 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Статтею 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється в тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до статті 249 ЦК України, особа, яка видала довіреність, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК Українипередбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до законуза своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

За правилами частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком районного суду про те, що належний на праві власності позивачу ОСОБА_4 автомобіль перебуває у відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 без належної правової підстави, оскільки довіреність, якою останнім надані повноваження щодо розпорядження спірним автомобілем, скасована позивачем у встановленому законом порядку.

Судом апеляційної інстанції не взято до уваги доводи відповідачів про відсутність у них спірного автомобіля, у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 розпорядився ним відповідно до розписки від 20 січня 2015 року, передавши у користування ОСОБА_9, оскільки вказані дії вчинено після скасування довіреності позивача.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 про незгоду з визначеною вартістю спірного автомобіля не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду, такі доводи були предметом розгляду суду апеляційної інстанції і не знайшли свого підтвердження. Крім того, питання стягнення з відповідачів вартості спірного автомобіля при розгляді даної справи не вирішувалося.

Доводи касаційної скарги про безпідставне застосування статей 321, 1213 ЦК України є необґрунтованими, оскільки саме норми статті 321 ЦК України передбачають, що право власності є непорушним й ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Помилкове посилання суду першої інстанції на положення статті 1213 ЦК України не може бути підставою для скасування ухвали апеляційного суду, яким дана норма права застосована не була.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити те, що на теперішній час порушені права позивача відновлені та захищені, автомобіль йому повернутий та останній розпорядився ним на свій розсуд.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_10