Дата документу 28.12.2018 Справа № 185/7826/18
Провадження № 2/554/3453/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2018 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.

за участю секретаря судового засідання - Бакулей А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» (51413, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, 13А) до ОСОБА_1 (остання відома адреса 51400, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (остання відома адреса: м. Полтава, вул. Навроцького, 9) про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2018 року в провадження Октябрського районного суду м. Полтави за підсудністю надійшла вищевказана цивільна справа за позовом Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» (надалі КП «Павлоградтеплоенерго») про стягнення в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за фактично спожиту теплову енергію за адресою АДРЕСА_2 за період з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р. у розмірі 24 774,45 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачф є споживачами послуг з централізованого опалення, що надаються до будинку № 11, кв. 2 по вул. Героїв України, м. Павлограда. Між сторонами не було укладено письмового договору щодо надання послуг з теплопостачання, однак, в силу вимог ст. 2018 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правлчину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Оскільки відповідачами фактично споживались послуги з теплопостачання, вони вважається такими, що уклали договір про надання населенню послуг з теплопостачання. Оскільки оплату фактично отриманих послуг відповідачами не здійснювалось у встановленому законом порядку, утворилась заборгованість, яку позивач прохав стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

23.11.2018 р. від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

04.11.2018 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої остання повідомляла, що ніякого відношення до квартири за адресою АДРЕСА_2 не має, так само як і її мати - ОСОБА_1, оскільки вказана квартира була продана за договором купівлі-продажу з наявними боргами за комунальні послуги, погашення яких, за вказаним договором, входить до зобов'язання покупця. Таким чином, прохала суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 28.12.2018 р. не з'явилась, будучи належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов, а також жодних заяв чи клопотань на адресу суду від останньої не надходило.

За даною явкою сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними доказами, підстав для ухвалення заочного рішення не вбачається.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, надавши їм оцінку в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості (особистий рахунок споживача 5-502011002) за послуги з теплопостачання, що надаються за адресою АДРЕСА_2 за період з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р. наявна заборгованість зі сплати послуг у розмірі 24 774,45 грн.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі - Правила).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо-, та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що постачання теплової енергії (теплопостачання) це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується обєктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

В порядку ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні луги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого водопостачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з відведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

У позові позивачем зазначено, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання за адресоюАДРЕСА_2.

Спеціальний договір, предметом якого є надання послуг з централізованого теплопостачання за вказаною адресою, між сторонами укладено не було.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» регламентовано обовязковість укладення договору між споживачем та теплопостачальною організацією. Такий обовязок покладається на споживача. Не укладення такого договору між сторонами не позбавляє споживача від обовязку здійснити оплату за фактично спожиті послуги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 13), згідно довідки, наданої на запит Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 14), згідно довідки, наданої на запит Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, судом встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині - Героїв України)АДРЕСА_3, а з 12.09.14 р. знята з реєстрації за вказаною адресою; вибула до м. Полтави, вул. Навроцького 9.

Згідно з договором купівлі-продажу від 16.12.2015 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № І-3924, судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2, адреса зареєстрованого м/п та фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3), та ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого м/п: м. Полтава, вул. Навроцького, 9), як Продавці, уклали цей договір з Покупцем ОСОБА_4 (адреса зареєстрованого м/п: АДРЕСА_4; РНОКПП НОМЕР_1) про те, що продавці передають у власність (продають) а покупець приймає (купує) у власність квартиру за адресою м. Павлоград, вул. Садовніченка (нині - Героїв України)АДРЕСА_3, а з 12.09.14 р.

Згідно з вказаним договором встановлено, що продавцями на підтвердження права приватної власності на вказану відчужувану квартиру подано примірник договору купівлі-продажу, зареєстрованого 09.03.1998 року за реєстраційним номером № 3/17-НД, який було 29.06.1998 р. зареєстровано КП «Павлоградське МБТІ» і записоано в реєстрову книгу за № 24-311. Право власності на вказану квартиру за продавцями в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано 16.12.2015 р. за № 12576189 (а.с.33-36).

Також, відповідно до вказаного договору вбачається, що Продавці попередили нотаріуса та Покупця про наявність заборгованостей по комунальним платежам за вдчужувану квартиру, які Покупець зобов'язався сплатити (станом на 16.12.2015 р.) самостійно після реєстрації вказаного правочину (а.с. 34).

Щодо встановлення обставин того чи були відповідачі за період нарахування боргу (з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р.) фактичними споживачами послуг з теплопостачанняза адресою за адресою АДРЕСА_2, суд вбачає наступне.

Як вказано вище, борг нараховано за період з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р.

Право власності на квартиру за адресою, куди надаються послуги з теплопостачання, у відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 виникло 16.12.2015 р. (з моменту реєстрації) та цього ж дня припинено на підставі укладеного 16.12.2015 р. договору купівлі-продажу з гр. ОСОБА_4, який взяв на себе зобов'язання за вказаним договором здійснити оплату заборгованості за житлово-комунальні послуги до 16.12.2015 р.

Відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому є такою, що фактично користувалась послугами з теплопостачання за вказаною адресою у період нарахування боргу з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р. - матеріали справи не містять. А тому, відсутні підстави вважати її споживачем фактично наданих послуг з теплопостачання за вказаною адресою, відповідно, відсутні підстави стягнення з неї заборгованості за вказаним позовом.

Згідно з наявної у справі довідки ГУ ДМС УДМС вбачається, що 12.09.2014 р. ОСОБА_2 знята з реєстрації за адресою м. Павлоград, вул. Героїв України (Садовніченко)АДРЕСА_3.

Однак, належні докази того, що ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі з 01.01.2002 р. відсутні в матеріалах справи.

Тому, на думку суду, стороною позивача не надано належних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 у період з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р. була споживачем фактично наданих послуг з теплопостачання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підстави своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд.

Судом встановлено з матеріалів справи, що позивачем додано до позову лише розрахунок заборгованості та ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.01.2018 р. № 185/10264/17 про відмову КП «Павлоградтеплоенерго» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Достатніх та належних доказів того, що відповідачі є споживачами фактично наданих послуг за період нарахованої заборгованості з 01.01.2002 р. по 01.01.2016 р. суду не надано, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10-11, 76-83, 95, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Павлоградтеплоенерго» (51413, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, 13А) до ОСОБА_1 (остання відома адреса 51400, АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (остання відома адреса: м. Полтава, вул. Навроцького, 9) про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.О. Материнко