Справа № 161/2717/18 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/826/18 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року місто ОСОБА_1

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бовчалюк З.А.,

суддів Грушицького А.І., Карпук А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за скаргою Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» звернулось до суду з скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу мотивує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі № 161/2929/17 було частково задоволено позов ОСОБА_2, поновлено його на посаді начальника філії "Луцька ДЕД", рішення в цій частині та сплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 5145,82 грн. було допущено до негайного виконання. ОСОБА_2 звернувся з виконавчим листом до Першого відділу ДВС у м. Луцьк. 13.09.2017р. відповідачем було винесено постанову №54636917 про стягнення виконавчого збору на загальну суму 13314,58 грн. та постанову № 54636917 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 200,00 грн.

Державним виконавцем було нараховано виконавчий збір в сумі 13314,58 грн., а саме: за примусове виконання рішення немайнового характеру (поновлення на роботі) виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, що становить 12800,00 грн., а також у розмірі 10% суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 5145,82 грн., що становить 514,58 грн.

До моменту прибуття до будівлі ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» державного виконавця, підприємством було винесено наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника філії "Луцька ДЕД", тобто рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець повинен був, після ознайомлення з наказом про поновлення ОСОБА_2 на роботі, закрити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", натомість було винесено оскаржувані постанови, які є безпідставними.

ДП «Волинський облавтодор» зверталось до Луцького міськрайонного суду щодо скасування вищезазначених постанов відповідача. Постановою суду від 23.11.2018р. по справі № 161/16137/17 в задоволені позову відмовлено; постановою Львівського апеляційного адміністративного суду (справа № 876/12547/17) від 22.01.2018р. (постанова отримана підприємством 12.02.2018р.), рішення суду скасовано, провадження по справі закрито.

В постанові апеляційного суду зазначено, що справа не могла розглядатись в порядку адміністративного судочинства і дана категорія справ підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства, в звязку з чим вважає, що строк на звернення до суду пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Посилаючись на наведене, заявник просить суд поновити строк для звернення до суду, в звязку з тим, що він пропущений з поважних причин; скасувати постанову державного виконавця № 54636917 про стягнення виконавчого збору на загальну суму 13314,58 грн. та постанову державного виконавця № 54636917 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 200,00 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2018 року поновлено ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» строк для звернення в суд із скаргою на дії державного виконавця.

Відмовлено Дочірньому підприємству «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» в задоволенні скарги на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою в частині відмови в задоволені скарги на дії державного виконавця, ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції в означувальній частині скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, який скаргу задовольнити повністю.

05 вересня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшла зава ДП «Волинський облавтодор», про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням юриста підприємства у відпустці.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа беру участь у справі через свого представника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту положення (самопредставництво), або через представника.

Представником може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст.60 ЦПК України).

Апеляційний суд не приймає до уваги, заяву ДП «Волинського облавтодор», про відкладення розгляду справи, оскільки юридична особа не обмежена у виборі представника, а тому заявлене клопотання є безпідставним, інших поважних причин неможливості явки в судове засідання представника відповідача не наведено.

Згідно з ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи норми ст. 372 ЦПК України та неподання доказів про поважність причин неявки до суду позивача, визнання судом неповажними зазначені в клопотанні ДП «Волинський облавтодор» причини відкладення розгляду справи, з метою додержання вимог ст. 371 ЦПК України щодо строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції ухвалив проводити розгляд справи у відсутності заявника.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники), які належним чином були повідомлені - не з'явились. Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін та їх представників.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволені скарги ДП «Волинський облавтодор» суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов від 13 вересня 2017 року діяв в межах та у спосіб, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Однак повністю з даними висновками суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року визнано незаконним та скасовано наказ № 163 від 22 листопада 2016 року та наказ № 21 від 31 січня 2017 року ДП "Волинський облавтодор" ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника філії Луцької ДЕД ДП "Волинський облавтодор" ОСОБА_2; визнано незаконним та скасовано наказ № 17-К від 27 березня 2017 року ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_2; визнано незаконним та скасовано наказ № 21-К від 05 квітня 2017 року ДП "Волинський облавтодор" ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги» про перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_2; визнано незаконним та скасовано наказ № 14-К від 07 квітня 2017р. ДП "Волинський облавтодор" ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги» про перенесення дати звільнення начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника філії «Луцька ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» з 04 квітня 2017 року; стягнуто з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 25729,10 грн.; допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника філії «Луцької ДЕД» ДП «Волинський облавтодор», а також стягнуто з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5145,82 грн., стягнуто з «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в дохід держави 1280 грн. судового збору.

05.09.2017 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження ВП №54636917 з виконання виконавчого листа №161/2929/17, виданого 05.09.2017 року про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника філії «Луцької ДЕД» ДП «Волинський облавтодор» з 04.04.2017 року та стягнення з ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України в користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 5145,82 грн.

13.09.2017року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» в розмірі 13314,58грн. та стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 200 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

ДП «Волинський облавтодор» звернулося до суду зі скаргою, у якій оскаржує постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження за проведення виконавчих дій з приводу виконання виконавчого листа 161/2929/17 Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Як визначено в статті 27 Закону №1404-19 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартість майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом ( ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження»).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, щодо забезпечення примусового виконання рішення, є витратами виконавчого провадження ( ч. 3 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб ( ч. 1 ст. 287 КАС України).

Закон, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди. ( ч.1 ст. 3 ЗУ N 14040-VIII).

Отже з аналізу норм ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження підлягають примусовому виконанню, отже є окремими виконавчими документами.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом .

Частиною 2 статті 74 Закону №1404 визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, положеннями ч.2 ст.74 Закону №1404, чітко визначена юрисдикційна приналежність розгляду справ у випадку оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а саме така категорія спорів віднесена до юрисдикції адміністративних судів.

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Зазначене узгоджується з висновком ОСОБА_4 Верховного Суду, який викладений у постанові від 06 червня 2018 року №14-16цс18.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ( п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявником ДП «Волинський облавтодор» оскаржуються постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а тому в силу ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а розглядається за правилами адміністративного судочинства.

Посилання ДП «Волинський облавтодор», як на підставу звернення з відповідною скаргою за правилами цивільного судочинства, на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2018 року, якою провадження у справі за адміністративним позовом ДП «Волинський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» до Першого відділу ДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області служби про скасування постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження - закрито, з підстав неналежності такого спору до компетенції адміністративного суду, не заслуговує на увагу.

Позивач не позбавлений був можливості у випадку незгоди з такою постановою апеляційного суду оскаржити її у передбаченому порядку.

В силу ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Станом на день винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов та на день звернення з відповідною скаргою на ці постанови чинною була редакція ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», яка передбачала саме юрисдикцію адміністративних судів при вирішення такого роду справ.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства ( п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст. 255 та 257 цього Кодексу» ( ч. 1 ст. 377 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а розглядається за правилами адміністративного судочинства.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч. 5 ст. 268).

З огляду на вищезазначене ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, а провадження в даній справі закрити.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 377, 382, 383, 384, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2018 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за скаргою Дочірнього підприємства «Волинський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Волинській області-закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий :

Судді :