Березівський районний суд Одеської області
13.12.2018
Справа № 494/1372/18
Провадження № 2/494/671/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді Лебединського С.Й.,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням»
Позивач, звернувшись до суду 29 жовтня 2018 р. із цим позовом, просила визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою по вул. Гагаріна, 33, с. Розквіт, Березівського району Одеської області.
На обґрунтування поданого позову посилалась на те, що є власником житлового будинку по вул. Гагаріна, 33, с. Розквіт, Березівського району Одеської області. Також, у будинку є зареєстрованими, але з 2013 р. не проживають колишня невістка ОСОБА_3 і онук ОСОБА_4, які добровільно зніматись з реєстрації не бажають.
Відповідачі викликався неодноразово, належним чином, в тому числі в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, але не зявилися, про причини неявки не повідомили, заяву на розгляд справи за їхньою відсутністю та відзив не подавали.
За згодою позивача суд приймає рішення у заочному розгляді відповідно до положень ст.ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача на підставі наданих доказів і доведення їхньої переконливості суд дійшов до наступного висновку.
Позивач є власником житлового будинку по вул. Гагаріна, 33, с. Розквіт, Березівського району Одеської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2017 р., виданого державним нотаріусом Березівської державної нотаріальної контори Одеської області по спадковій справі №171/2016, зареєстровано у реєстрі за №1279.
Миру, 77, м. Березівка, Одеської області, згідно договору купівлі-продажу від 09 липня 2003
Згідно довідки з Виконкому Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області від 26 вересня 2018 р. за №02-23/1433 позивач є зареєстрованою і проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом із нею є зареєстрованими але не проживають:
Невістка ОСОБА_3, онук ОСОБА_4, син ОСОБА_5, син ОСОБА_6, онука ОСОБА_7, онука ОСОБА_8, правнука ОСОБА_9.
26 вересня 2018 р. депутатом виборчого округу №1 Розквітіської ОТГ Березівського району Одеської області ОСОБА_10 було проведення обстеження щодо складу сімї ОСОБА_2, по вул. Гагаріна, 33, с. Розквіт, Березівського району Одеської області. В результаті обстеження депутат засвідчила, що за даною адресою зареєстровані, але не проживають ОСОБА_3, онук ОСОБА_4, син ОСОБА_6, онука ОСОБА_7, онука ОСОБА_8, правнука ОСОБА_9.
21 вересня 2013 р. а.з.№20 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_11, що було зареєстровано відділом ДРАЦС реєстраційної служби по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області. Після розірвання шлюбу залишено прізвища йому ОСОБА_6 їй ОСОБА_3.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалась на непорушність права власності згідно 41 Конституції України, на положення ЦК України ст.ст.316, 317, 319, 321, 379 та ст.405, зазначаючи при цьому, що має право розпоряджатись своєю власністю на власній розсуд, що ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права власності, що житлом особи може бути придатний для проживання житловий будинок і що члени сімї власника мають право проживати разом із ним, а втрачають свої право на проживання у разі відсутності у цьому будинку без поважних причин понад рік.
У відповідності до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1 ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в ст. 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням.
Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України.
Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника.
Так, згідно вказаної норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.
Поважними причинами відсутності члена сімї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання лікування, тривалі відрядження тощо. Власник житла і член його сімї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом.
Суд ставиться критично до наданого позивачем до матеріалів справи акту від 26 вересня 2018 р. складеного депутатом виборчого округу №1 Розквітіської ОТГ Березівського району Одеської області ОСОБА_10, яким було проведення обстеження складу сімї ОСОБА_2, по вул. Гагаріна 33, с. Розквіт, Березівського району Одеської області.
Суд вважає, що даний акт не містить необхідну інформацію про причини відсутності відповідачів, також в акті не зазначено із яких даних відомо та встановлено, що відповідачі начебто не проживають у житловому будинку позивача з 2013р..
Згідно до положень ст.11 Закону України Про статус депутатів місцевих рад» у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право:
1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;
2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;
3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими п.1 ч.1 цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;
4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;
5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених п.1 ч.1 цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.
При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право:
1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання;
2) на невідкладний прийом;
3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.
Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об'єднаннями громадян
Виходячи з вищенаведених положень ст.11 України Про статус депутатів місцевих рад» у депутата місцевої ради відсутні повноваження на проведення обстеження житлового приміщення та складання актів з приводу складу родини відсутності чи наявності її членів.
Також, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 не входить до складу членів сімї власника, оскільки припинила свої сімейні стосунки із сином позивача ОСОБА_12.
За таких обставин предявлення позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на проживання у житловому приміщенні не відповідає фактичним обставинам справи і є невідповідним засобом захисту своїх прав.
Всупереч положення ст.81 ЦПК України, позивач не надала суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особи не проживають в жилому приміщенні без поважних причин; чи дійсно причини не проживання є неповажними, чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності, чи не має іншої домовленості про умови проживання у вказаному будинку між позивачем та відповідачами тощо.
Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України.
Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень 81 ЦПК України позивачем не надано доказів які належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджують факт відсутності відповідачів у житловому будинку позивача без поважних причин понад один рік, з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими.
Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.10-13, 77-79, 81, 89, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 «Про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням» - відмовити.
Заочне рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно п.15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення можу бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя_________________________________________-