пр. № 2/759/2738/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року Суддя Святошинського районного суду м.Києва П'ятничук І.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту проживання спільно однією сім'єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та поділ спільно нажитого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, на Ѕ частину земельної ділянки, поділ житлового будинку в натурі, примусове вселення в спірне житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 19.12.2018 року подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно, яке є предметом поділу за адресою: АДРЕСА_1

Вказана заява розглядається судом без повідомлення сторін.

Розглянувши вказану заяву, враховуючи надані докази до справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

05.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з вищевказаним позовом.

Ухвалою судді від 06.12.2018 року відкрито провадження у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом поділу по цивільній справі задоволенню не підлягає у зв'язку із тим, що обставини, на які посилається заявник як підстави для забезпечення позову жодним доказом не підтверджені, також заявником не додано квитанцію про сплату судового збору.

З огляду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України дослідивши матеріали позовної заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 151 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В.П'ятничук