Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1111/18
провадження № 2/650/358/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2018 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого Сікора О.О.,

за участю секретаря Ялаєвої Ю.О.,

інших учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах якої звернувся представник ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину,

встановив:

10 липня 2018 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) площею 8,07 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», оформленої згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 23 червня 1997 року серія ХС № 0131786, виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 квітня 1997 року № 125 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла 24 листопада 2017 року.

Позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2017 року померла мати позивача ОСОБА_5, після якої відкрилась спадщина у виді земельної ділянки площею 7,3753 га розташована на території Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та права на земельну частку (пай) розміром 8,07 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба» належного за життя ОСОБА_6, з яких перша земельна ділянка була прийнята та оформлена у порядку спадкування за законом позивачем у нотаріальному органі.

Право на земельну ділянку (пай) позивачем оформлене не було, оскільки на даний час оформлене за ОСОБА_7 і перейшло до ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом шляхом фактичного прийняття спадщини, що має бути доведене в судовому порядку.

Оскільки оформлення зазначеного спадкового права у позасудовому порядку неможливе, із вказаних причин, позивач звернувся до суду із відповідними вимогами.

Відзив на позов не подано.

На судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснивши, що право на земельну частку (пай) оформлене на ОСОБА_6 перейшло після її смерті до ОСОБА_4 за заповітом, а отже таке право увійшло до спадкової маси, яка залишилась після смерті останньої. Часткове прийняття позивачем спадщини після смерті матері свідчить про прийняття спадщини в цілому, а отже слід вважати, що позивач прийнята спадщину також у виді вказаного права на земельну частку (пай).

Відповідач на судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Підтвердила викладені позивачем факти в позові та обставини повідомлені свідками.

Допитані на судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили, що добре знали сімю ОСОБА_4 обізнані щодо того, що будинок № 8 по вулиці Леніна (ОСОБА_8) в смт. Велика Олександрівка після смерті ОСОБА_6 був прийнятий першою, яка в подальшому, через деякий час його розібрала як такий, що не придатний для життя. Усі особисті речі ОСОБА_6 перейшли до ОСОБА_4 як спадкоємиці за заповітом.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

24 листопада 2018 року померла ОСОБА_4, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадкову реєстрі від 30 травня 2018 року. Заповіт померла не залишила.

Відповідно до вказаного витягу спадщину після померлої прийняла її донька ОСОБА_3 у виді земельної ділянки площею 7,3753 га розташованої на території Великоолександрівської селищної ради Великоолександрівського району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 травня 2018 року.

Факт родинних відносин вказаних осіб підтверджується актовим записом № 25 від 09 серпня 1965 року складеного Виконавчим комітетом сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області (свідоцтво про народження серія І-КГ № 250257), актовим записом за № 29 від 17 серпня 1990 року складеного Днепрянською поселковою радою Новокоховської міськради Херсонської області (свідоцтво про укладення шлюбу серія І-КГ № 396938 від 17 серпня 1990 року), актовим записом за № 10 від 12 березня 1985 року складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17 квітня 2018 року).

Відповідно до актового запису № 66 від 10 червня 1997 року зробленого Великоолександрівським відділом реєстрації актів громадянського стану у Херсонській області (свідоцтво про смерть серія І-КГ № 092565) 06 червня 1997 року померла ОСОБА_6, яка залишила заповіт від 29 травня 1992 року серія ААК № 310197 згідно з яким все належне їй майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось та взагалі все те, що буде їй належати по закону на день її смерті заповідала ОСОБА_4.

Відповідно до листа Філії КП «Херсонського бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради у Великоолександрівському районі від 24 липня 2018 року № 83 житловий будинок, який розташований по вулиці ОСОБА_8 (Леніна), 8 в смт. Велика Олександрівка Великоолександрівського району Херсонської області знятий з обліку згідно з рішенням виконкому Великоолександрівської селищної ради № 186 від 30 вересня 2010 року, як такий, що не підлягає ремонту та непридатний для проживання.

Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 23 червня 1997 року серія ХС № 0131786, виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 квітня 1997 року № 125 встановлено, що на підставі вищевказаного рішення за померлою ОСОБА_10 було визнано право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» розміром 8,07 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю).

Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13 липня 2018 року спадкової справи після смерті ОСОБА_6 24 листопада 2017 року не заводилось.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування прав спадкодавця, які за життя не були за ним визнані у встановленому законом порядку, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 1217 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Отже, із зазначених положень цивільного законодавства вбачається, що позивачка є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину після смерті матері, у встановленому законом порядку, а отже має право ставити на вирішення суду питання про наявність відповідних прав у спадкодавця, які остання набула за життя та заявляти про свої права на них у порядку спадкування.

Суд установив, що позивач, будучи спадкоємцем за законом, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця шляхом подання до нотаріального органу заяви про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк, а отже має право вимагати визнання за ним права на спадщину, що не була оформлена, при тому, що здійснення останнього не обмежено будь-якими строками.

Спадкодавцю ОСОБА_5 на момент смерті належало право на вказану земельну частку (пай), яке перейшло до неї у порядку прийняття спадщини за заповітом, що відбулось шляхом вступу в управління майном у виді вказаного житлового будинку, який на даний час знятий з обліку.

При цьому суд виходить із норм цивільного законодавства, що діяли на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на момент смерті ОСОБА_6, яка мала місце 06 червня 1997 року.

Так, відповідно до пунктів чотири та пять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі ЦК) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після ОСОБА_6 відкрилася до вказанні дати та до 01 липня 2003 року зазначені правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР.

Відповідно до частини другої статті 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що ОСОБА_4 могла набути право на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 за заповітом за таких умов: щодо неї складено заповіт; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у звязку зі смертю.

Суд установив, що ОСОБА_4, будучи спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця шляхом вступу в управління та володіння майном, що належало на час смерті ОСОБА_6 у виді зазначеного житлового будинку, яким розпорядилась на власний розсуд.

Відповідно до наведених норм закону спадщина може бути прийнята лише в цілому, а отже прийняття спадщини в частині свідчить про її прийняття щодо усього майна та усіх прав, якими володів спадкодавець на момент смерті і які не припинились у звязку з цим.

З урахування вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_6 на момент смерті також належало право на земельну частку (пай), яке увійшло до складу спадщини, яка була прийнята ОСОБА_4 за заповітом, останнє увійшло до спадкової маси, у звязку з чим щодо нього може бути вирішене питання про оформлення у порядку спадкування за законом.

Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді вказаного майнового права, що належало спадкодавцю на момент смерті, так і відповідача, яка не прийняла спадщину у порядку встановленому законом та не заявила про свої права не нього.

Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, у виді права на земельну частку (пай), яке належало останньому на момент смерті та не припинилось у звязку з цим.

Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

вирішив:

Позов ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МО № 101371, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), в інтересах якої звернувся представник ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) про визнання права на спадщину задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) площею 8,07 га в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», оформленої згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) від 23 червня 1997 року серія ХС № 0131786, виданого на підставі рішення Великоолександрівської районної державної адміністрації від 10 квітня 1997 року № 125 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_4, яка померла 24 листопада 2017 року.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Херсонської області через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 серпня 2018 року.

Суддя: О.О. Сікора