ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 234/16859/15-ц

провадження № 61-14631св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Донецька міська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Бабій С. О., та ухвалуапеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Демченко Е. Л., Каратаєвої Л. О., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, уточненим у подальшому, до ОСОБА_2 і Донецької міської ради про визнання недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що він та члени його сім`ї проживали у вказаній квартирі з 1963 року, з 1980 року він став основним наймачем цієї квартири, а у 2007 році він, його дружина та дочка були зняті з реєстрації за вказаною адресою, але продовжували у проживати у квартирі.

На підставі рішення виконавчого комітету Куйбишевської районної ради в м. Донецьку № 185 від 9 квітня 2008 року договір найму квартири змінений і ОСОБА_2 як чоловік дочки позивача, ОСОБА_5 , визнаний наймачем квартири.

З 13 серпня 2008 року по 21 жовтня 2011 року позивач знову був зареєстрований у цій квартирі.

25 березня 2013 року ОСОБА_2 отримав у порядку приватизації свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 приватизував квартиру шляхом обману, надавши неправдиві дані про те, що позивач з родиною виїхали на інше місце проживання і в цій квартирі не проживають, до того ж приховав, що брав участь у приватизації іншої квартири у м . Краматорську , ОСОБА_1 просив визнати недійсним розпорядження Управління комунальних ресурсів від 25 березня 2013 року № 319 Донецької міської ради та свідоцтво про право власності на житло, видане ОСОБА_2 , визнати недійсною вказану приватизацію та визнати за позивачем право на приватизацію частки у спірній квартирі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності і необґрунтованості та дійшов висновку, що приватизація відповідачем, крім спірної, іншої квартири, права позивача не порушує.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, мотивувавши тим, що суд повно та всебічно дослідив обставини справи, надав усім доводам сторін та дослідженим доказам належну правову оцінку і ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

У травні 2017 року ОСОБА_1 , діючи через представника ОСОБА_4 , звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на судові рішення, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить їх скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про безпідставне неврахування судами того, що він та дружина відповідача проживали у квартирі та фактично мали право на участь у приватизації; натомість відповідач у квартирі не проживав, до того ж вже реалізував своє право на приватизацію іншої квартири; відповідач навмисно не вказав у заяві на приватизацію всіх членів своєї родини та приховав факт проживання у квартирі малолітньої дитини.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 11 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд .

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з пунктом 5 статті 5, статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин має право приватизувати зайняте ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою оплатою один раз.

Передача зайнятих квартир (домоволодінь) у спільну сумісну або часткову власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають в даній квартирі, в тому числі і тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються при наявності заяви громадянина.

Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 16 грудня 2009 року № 396, одним з документів, який дає підстави для прийняття рішення про приватизацію, є довідка про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.

Судами встановлено, що на підставі рішення виконкому Куйбишевської районної ради народних депутатів м. Донецька від 13 червня 2007 року № 307 виконкомом Куйбишевської районної ради народних депутатів м. Донецька 14 червня 2007 року ОСОБА_6 видано ордер № 19727 на право зайняття кімнати площею 20 кв.м у квартирі АДРЕСА_3 на склад сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8

28 квітня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 ( ОСОБА_3 ), яка є дочкою позивача ОСОБА_1

17 липня 2007 року ОСОБА_3 знята з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 та в цей же день зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 .

За даними довідки від 12 січня 2015 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території, на час звернення ОСОБА_1 до суду ОСОБА_3 разом з малолітнім сином ОСОБА_9 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.п.1.11 п.1 рішення виконкому Куйбишевської районної в м. Донецьку ради від 9 квітня 2008 року № 185 «Про зміну договорів найму житлових приміщень», прийнятого за заявою ОСОБА_2 , у зв`язку із вибуттям основного квартиронаймача - ОСОБА_1 . - до нового місця проживання та зняттям його з реєстрації 17 липня 2007 року ОСОБА_2 визнано наймачем квартири АДРЕСА_1 .

На підставі рішення виконкому Куйбишевської районної ради м. Донецька від 8 серпня 2012 року № 258 виконкомом Куйбишевської районної ради м. Донецька ОСОБА_6 видано ордер № 19785 на право зайняття кімнати площею 18,68 кв. м у квартирі АДРЕСА_4 на сім`ю у складі ОСОБА_6 і ОСОБА_1

14 березня 2013 року ОСОБА_6 і ОСОБА_1 отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 площею 38,9 кв. м в рівних частках, видане Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради на підставі розпорядження Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради від 14 березня 2013 року № 263.

На час розгляду справи судами попередніх інстанцій позивач мав статус особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, з реєстрацією місця постійного проживання у квартирі АДРЕСА_4 .

25 березня 2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди дійшли правильного висновку про те, що видачею ОСОБА_2 оспорюваного свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , права позивача ОСОБА_1 не порушені.

Так, відповідно до статті, частини першої статті 5, статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Виходячи з аналізу змісту цього Закону у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК Української РСР, статті 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені статтею 64 ЖК Української РСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Встановивши, що позивач на час приватизації спірної квартири ОСОБА_2 не був у ній зареєстрований, оскільки був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суди дійшли висновку про правомірне здійснення приватизації спірної квартири.

Оспорюване свідоцтво видане з дотриманням Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, адже на час подання заяви про приватизацію ані ОСОБА_1 , ані інші особи у вказаній квартирі зареєстровані не були і наявність у інших осіб права користування спірною квартирою у відповідний період ОСОБА_1 не довів.

З цих же підстав відхиляються доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 використано право на безоплатну передачу іншої квартири у власність шляхом приватизації квартири у м. Краматорську .

Касаційний суд звертає увагу на те, що судом при вирішенні справи помилково застосовано положення наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», оскільки на час отримання ОСОБА_2 спірної квартири цей Наказ визнаний таким, що втратив чинність, проте на правильність вирішення спору вказане не впливає, оскільки Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 16 грудня 2009 року № 396, що було чинним на час отримання оспорюваного свідоцтва про право власності на житло, містить аналогічні положення щодо переліку документів, які додаються до заяви про підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир.

А саме, за пунктом 18 Положення громадянин подає до органів приватизації довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального чи процесуального права, що є підставою для висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін з підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик