Справа № 520/691/18
Провадження № 2/520/3615/18
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Салтан Л.В.,
при секретарі Дідур В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі та визнання права власності на домоволодіння, припинення права спільної часткової власності, -
ВСТАНОВИВ:
19 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про виділення позивачеві в натурі з загальної часткової власності домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 47-В, що складається з приміщень житлового будинку під літ. «А»: 1-1 коридор, площею 4,8 кв. м; 1-2 кухня, площею 8,9 кв. м; 1-3 житлова кімната, площею 10,7 кв. м; 1-4 житлова кімната, площею 14,1 кв. м; 1-5 вбиральня, площею 0,8 кв. м; 1-6 житлова кімната, площею 11,2 кв. м; коридор, площею 1,6 кв. м, приміщення гаражу літ. «Г», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», що становить 3/5 частки домоволодіння;; припинити право спільної часткової власності у домоволодінні, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 47-В, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що сторони є співвласниками житлового будинку. Позивач стверджує те, що вона має намір виділити частку у спільній частковій власності та відокремити свою частину із виведенням його в самостійний обєкт, однак у звязку з тим, що з відповідач ухиляється від укладання нотаріального договору, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила, відзив на позов не надала.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити у повному обсязі.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 3/5 часток житлового будинку, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 47-В, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 15 червня 1990 року.
У відповідності до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Згідно з ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
При вирішенні даної справи суд керується правилами, сформульованими у статтях 358, 367 ЦК України, де закладені принципи поділу майна у натурі, оскільки за нормами ст. 364 ЦК України при виділу частки право спільної часткової власності припиняється лише для особи, яка виділяє свою частку, тоді як в даному випадку при виділі частки позивача, право спільної часткової власності припиниться для обох сторін.
В абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 визначено, що при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.
Крім того, згідно п. 1.1. і 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 за № 55, ця інструкція визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об'єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.
В матеріалах справи міститься Висновок № 022/2018 судової будівельно-технічної експертизи, виготовлений 07 лютого 2018 року судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», згідно з якимзапропоновано до виділу 3/5 частини спірної будівлі, що складається з приміщень житлового будинку під літ. «А»: 1-1 коридор, площею 4,8 кв. м; 1-2 кухня, площею 8,9 кв. м; 1-3 житлова кімната, площею 10,7 кв. м; 1-4 житлова кімната, площею 14,1 кв. м; 1-5 вбиральня, площею 0,8 кв. м; 1-6 житлова кімната, площею 11,2 кв. м; коридор, площею 1,6 кв. м, приміщення гаражу літ. «Г», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В»
Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.
Суд вважає, що слід задовольнити позовну заяву ОСОБА_1, як законну та обґрунтовану.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3060 грн. 28 коп.
Керуючись ст. 2, 4-6, 76-83, 141, 263-264, 280-289, 354-355 ЦПК України, ст. 317, 319, 355, 356, 358, 361, 364, 365 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі та визнання права власності на домоволодіння, припинення права спільної часткової власності - задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності у домоволодінні, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 47-В, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Виділити ОСОБА_1 в натурі з загальної часткової власності домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 47-В, що складається з приміщень житлового будинку під літ. «А»: 1-1 коридор, площею 4,8 кв. м; 1-2 кухня, площею 8,9 кв. м; 1-3 житлова кімната, площею 10,7 кв. м; 1-4 житлова кімната, площею 14,1 кв. м; 1-5 вбиральня, площею 0,8 кв. м; 1-6 житлова кімната, площею 11,2 кв. м; коридор, площею 1,6 кв. м, приміщення гаражу літ. «Г», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», що становить 3/5 частки домоволодіння.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Юхима Геллера, 47-В, що складається з приміщень житлового будинку під літ. «А»: 1-1 коридор, площею 4,8 кв. м; 1-2 кухня, площею 8,9 кв. м; 1-3 житлова кімната, площею 10,7 кв. м; 1-4 житлова кімната, площею 14,1 кв. м; 1-5 вбиральня, площею 0,8 кв. м; 1-6 житлова кімната, площею 11,2 кв. м; коридор, площею 1,6 кв. м, приміщення гаражу літ. «Г», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», що становить 3/5 частки домоволодіння.
Стягнути з ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3060 (три тисячі шістдесят) грн. 28 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 01 серпня 2018 року.
Головуючий Салтан Л. В.