Справа № 346/2511/18
Провадження № 22-ц/4808/104/18
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову, постановлену суддею Веселовим В.М. 01 червня 2018 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Згідно абзацу третього пункту 3 розділу XII Прикінцеві та Перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та пункту 8 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжували здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до ч.6 статті 147 закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині виконання рішень про утворення судів та п. 3 ч.1 ст. 31 ЦПК України справу за єдиним унікальним номером 346/2511/18 04.10.2018 року передано для розгляду до Івано-Франківського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Івано-Франківської області.

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) від 14.12.2016 року у розмірі 21000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 547494,44 грн.

31 травня 2018 року ОСОБА_1 подана заява про забезпечення позову, у якій зазначено, що ОСОБА_2 розмістила оголошення на відповідному інтернет - сайті про продаж нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , тому існує ризик відчуження даного майна, що унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. (а.с.5-7).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме належне на праві власності ОСОБА_2 ? частину ковальсько-заготівельного цеху №5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4975507) в межах суми позову на суму 21000 доларів США, що по курсу НБУ становить 547494,44 грн (а.с.16-17).

Не погодившись ухвалою суду, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та наклав арешт на нерухоме майно, яке передано в іпотеку ТОВ «ФК» «Інвент», що порушує права та законні інтереси останнього, оскільки позбавляє можливості задовольнити свої кредиторські вимоги в позасудовому порядку відповідно до ст.37, ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Тому, іпотекодержатель має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання. Враховуючи наведене, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на майно, на яке претендує позивач, зареєстровані обмеження, що підтверджується інформаційною довідкою № 134622419 від 16.08.2018 року, долученою до апеляційної скарги.

Крім того, в порушення ч.7 ст.153 ЦПК України, питання зустрічного забезпечення в оскаржуваній ухвалі судом вирішено не було.

З цих підстав просить ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову скасувати. (а.с.21-23).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову (згідно викладених у заяві вимог), суд першої інстанції виходив з положень ст. ст.149-150,157 ЦПК України, встановивши, що відповідачем ОСОБА_2 розміщено оголошення про продаж цеху під склад або виробництво на інтерет-ресурсі, дійшов висновку що, у разі невжиття заходів забезпечення позову в подальшому буде неможливим чи утруднить виконання судового рішення.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що в провадженні Коломийського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 14.12.2016 року у розмірі 21000 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 547494,44 грн.

Отже, між сторонами дійсно виник спір про стягнення боргу.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.03.2017, 29.01.2008 року було здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_2 права спільної часткової власності (1/2) на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Маркеловою І.М.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1,2 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд при розгляді заяви про забезпечення позову має пересвідчитись, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог, а також те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання рішення суду, колегія суддів, вважає, що суд обґрунтовано застосував забезпечення позову, наклавши арешт на нерухоме майно - належне на праві власності ОСОБА_2 ? частину ковальсько-заготівельного цеху №5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи встановлено,що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 14 серпня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України та знято арешт з майна відповідача -1/2 частини ковальсько-заготівельного цеху №5, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4975507), накладений ухвалою Коломийського міськрайонного суду 01 червня 2018 року. (а.с. 19)

Вирішуючи апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», подану в інтересах зазначеної юридичної особи, яка є іпотекодержателем арештованого майна, суд виходить з такого.

Слід відрізняти випадки розгляду спорів осіб, які не є учасниками судового розгляду справи, пов`язаних з належністю їм арештованого майна. Такі спори, незалежно від того, чи накладено арешт на майно в порядку забезпечення позову, або з інших підстав (на стадії виконання рішення, у кримінальному провадженні тощо) розглядаються у позовному провадженні.

Так, загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 зазначалося, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

У абзаці 4 пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічно у абзаці другому пункту 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз`яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні.

Такі ж роз`яснення були викладені у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до якого вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Із наведеного випливає, що склалася усталена судова практика з питання захисту права власника на виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту лише у позовному провадженні із зазначенням усіх сторін спору, які є співласниками, а також відповідача і позивача по основному позову.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, 07.03.2008 року між Приватною Торгово-Виробничою фірмою «Деснянська» та ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Маркеловою І.М. за реєстровим №955, згідно умов якого, іпотекодавці передали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме ковальсько-заготівельний цех №5 (що складає 39/1000 комплексу), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1464,2 кв.м. Права вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами перейшли до АТ «Дельта Банк» на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, укладеного 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за зареєстрованого в реєстрі за №2258.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав №643/К від 22.06.2018 року, укладеного за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом 24.05.2018 року, первісний кредитор АТ «Дельта Банк» відступив право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 153/К-08 від 07.03.2008 року, а також за договором іпотеки від 07.03.2008 року та усіма Додатковими угодами до зазначених договорів, новому кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент».

22.06.2018 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК» «Інвент» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Маркеловою І.М. 07.03.2008 року за реєстровим №955, що посвідчений Деделюк С.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 червня 2018 року за реєстровим №788.

Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частиною 5 цієї норми у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду (стаття Закону України «Про виконавче провадження», яка чинна на час розгляду справи).

Заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в статті 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не було порушено норм процесуального права, а апелянт, як інша особи, прав якого стосується оскаржувана ухвала, може реалізувати свої права шляхом звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, а тому ухвалу слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 червня 2018 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 12 жовтня 2018 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

Р.Й. Матківський