печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кирилюк І.В.,

при секретарі судових засідань Петровій Ю.О.,

за участю:

стягувача: не з`явився;

державного виконавця: не з`явився;

представника боржника: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в межах виконавчого провадження № 55438581,-

ВСТАНОВИВ:

Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (далі - боржник, Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України) звернулось до суду зі скаргою на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - держаний виконавець, Печерський РВ ДВС ГТУУ у м. Києві), за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 (далі - стягувач, - ОСОБА_1 ), в якій просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Джулай Юлії Юріївни в межах виконавчого провадження № 55438581 в частині винесення постанови про накладення штрафу від 11.02.2018 року та визнати зазначену постанову недійсною.

В обґрунтування скарги зазначає, що 11.02.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн. Разом з тим, скаржник зазначає, що не є особою, яка має виконувати рішення суду, оскільки, рішення про виключення жилих приміщень з числа службових приймається відповідною Комісією з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, що свідчить про поважність причин невиконання рішення суду.

В судове засідання представник боржника не з`явився, про день, час, місце розгляду скарг повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, в якій вимоги скарг підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Стягувач та державний виконавець в судове засідання не з`явились, про день, час, місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Оскільки, згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги не перешкоджають її розгляду, суд визнав можливим розглядати скарги у відсутність учасників судового процесу.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2017 року у справі №757/10624/17-ц, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Житлової комісії гарнізону м. Києва про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії: визнано рішення Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 17.06.2016 року № 303/25/6-960 за п. 3.6 протоколу № 10 від 25.05.2016 року Житлової комісії гарнізону м. Києва про відмову ОСОБА_1 у виключенні зі складу службового житлового фонду Міністерства оборони України двокімнатної квартири на склад сім`ї з двох осіб у зв`язку з перевищенням норм житлової площі, незаконним; зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України відповідно до п.п. 4.4-4.6 розділу IV Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737 виключити службову двокімнатну квартиру зі службового житлового фонду Міністерства оборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку.

Зазначене рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2017 року.

19.12.2017 року на виконання зазначеного рішення Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №757/10624/17-ц, який пред`явлений для примусового виконання до Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

На примусове виконання вищевказаного виконавчого листа Печерським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відрито виконавче провадження № 55438581.

Постановою Старшого державного виконавця Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Джулай Ю.Ю. від 11.02.2018 року накладено на божника штраф за невиконання рішення суду в розмірі 5 100,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як визначено у пункті 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерстві юстиції України N512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за N489/208028, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства України вбачається, що належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема, непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», накладення штрафу на боржника можливе лише при сукупності двох обставин, а саме невиконання рішення без поважних причин та невиконання рішення у встановлений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, наявне обґрунтування прийнятого державним виконавцем рішення щодо невиконання боржником судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо» його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду Одній із сторін.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Розглядаючи вимоги скарги щодо визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови про накладення штрафу від 14.02.2018 року, слід зазначити, що за умовами ч.ч. 1,2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір таких штрафів.

Як встановлено судом, 14.02.2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у зв`язку з не виконанням в добровільному порядку самостійно рішення суду у встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження строк.

Як зазначено у скарзі, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження фактично була отримана 19.01.2018 року.

Отже, наведені боржником обставини не вказують на порушення державним виконавцем вимог законодавства при винесенні оскаржуваної постанови та судом таких обставин встановлено не було.

Скаржником до матеріалів скарги не долучено доказів, що рішення суду станом на день винесення постанови про накладення штрафу було виконано добровільно чи доказів повідомлення державного виконавця про те, що невиконання рішення судувикликано поважними причинами, тому суд не вбачає неправомірності дій державного виконавця при винесення оскаржуваної постанови.

Так, 13.06.2018 року Верховним Судом було ухвалено постанову, якою касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12.07.2017 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11.10.2017 року - задоволено частково; ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11.10.2017 року в частині зобов`язання ККЕУ Міноборони України відповідно до пунктів 4.4-4.6 розділу IV «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міноборони України від 30 листопада 2011 року №737, виключити квартиру зі службового житлового фонду Міноборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку - скасовано; відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ККЕУ Міноборони України відповідно виключити квартиру зі службового житлового фонду Міноборони України зі зняттям ОСОБА_1 з квартирного обліку. В іншій частині ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11.10.2017 року - залишено без змін.

Водночас, скасування 13.06.2018 року Верховним Судом ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2017 року не встановлює неправомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки, станом на 11.06.2018 року ухвала Апеляційного суду м. Києва від 11.10.2017 року була такою, що набрала законної сили, а у відповідності до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відтак, суд вважає за необхідне роз`яснити, що скаржник не позбавлений права на звернення до Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з цим, наслідки закінчення виконавчого провадження зазначені у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до положень якої у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Так, відповідно вимог ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вказані положення закону та даючи правову оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає, що дії державного виконавця при здійсненні своїх повноважень щодо примусового виконання виконавчого листа № 757/10624/17-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 19.12.2017 року, зокрема, при винесенні постанови про накладення штрафу від 14.02.2018 року були правомірними та відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451, пп. 15.5 п. 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в межах виконавчого провадження № 55438581, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва (з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до суду апеляційної інстанції) шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 14.08.2018 року.

Суддя І.В. Кирилюк