Постанова

Іменем України

11 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 560/1021/15-ц

провадження № 61-17190св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року у складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Малько О. С., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_5 на її користь 101 482,00 грн в рахунок відшкодування збитків, заподіяних їй внаслідок пошкодження відповідачем легкового автомобіля.

Позовні вимоги мотивовано тим, що після розірвання шлюбу між

ОСОБА_4 та ОСОБА_5, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року позивач була визнана власником 1/2 частини легкого автомобіля НОМЕР_1, так як цей автомобіль був придбаний у шлюбі.

Рішенням Рівненського міського суду від 30 квітня 2015 року суд припинив право власності ОСОБА_4 на належну їй частину цього ж автомобіля із виплатою їй грошової компенсації в розмірі 46 503,00 грн, тобто половина ринкової вартості автомобіля згідно висновку № 1 судової автотоварознавчої експертизи. Згідно даного висновку експертизи ціна нового автомобіля Mitsubishi Outlander XL 2.4 CVT (S62) реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 484 120,00 грн, а ціна продажу аналогічного автомобіля становить 295 970,00 грн. Із висновку експерта видно, що із моменту придбання автомобіля у 2007 році і до моменту його оцінки, коли було припинено її право власності на нього з виплатою належної їй грошової компенсації, фізична зношеність зазначеного автомобіля склала близько

40 %. Як встановлено висновком експерта і підтверджується даними про вчинення ДТП, внаслідок необхідності здійснення відновлювального ремонту та з огляду на умови догляду і використання автомобіля у період, коли ОСОБА_5 чинив перешкоди ОСОБА_4 у користуванні автомобілем, що встановлено рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року, ринкова вартість спільного автомобіля через його фізичну зношеність станом на 2015 рік склала не 295 970,00 грн, а лише 93 006,00 грн. Із цих прямих матеріальних втрат у розмірі 202 964,00 грн (295 970,00 грн - 93 006,00 грн = 202 964,00 грн) у вигляді зменшення вартості спільного автомобіля внаслідок його пошкодження через дії відповідача особисті збитки ОСОБА_4 на день припинення судом у 2015 році її частки у праві власності на автомобіль склали половину від цієї суми, а саме 101 482,00 грн. ОСОБА_4 просила відшкодувати збитки, завдані їй ОСОБА_5 у період до припинення її права власності на належну їй частку автомобіля у результаті порушення відповідачем її права власності на цей автомобіль та пошкодженням цього її майна.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від

11 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до

ОСОБА_5 про відшкодування збитків відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посилання позивача на висновок № 1 судової товарознавчої експертизи від 29 січня 2015 року при обґрунтуванні своїх позовних вимог є безпідставним, оскільки з даним висновком позивач була ознайомлена при вирішенні справи Рівненським міським судом Рівненської області в результаті чого було ухвалено рішення від 30 квітня 2015 року. Крім того, при вирішенні питання про припинення права власності позивача на 1/2 частину автомобіля з виплатою грошової компенсації даної частини автомобіля у розмірі 46 503,00 грн, що становило половину вартості автомобіля, визначеної згаданим вище висновком № 1, ОСОБА_4 проти вартості автомобіля та розміру суми відшкодування не заперечувала.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від

11 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4 під час розгляду справи не доведено спричинення ОСОБА_5 їй збитків у розумінні статті 22 ЦК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали судом апеляційної інстанції).

У січні 2016 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 звернувся через засоби поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, з урахуванням уточнень, просив скасувати ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга, з урахуванням уточнень, мотивована тим, щоапеляційний суд не надав належної оцінки та мотивів не взяття до уваги наданих позивачем доказів та розрахунків заподіяння ОСОБА_4 збитків, оскільки висновок експертизи у цивільній справі № 569/13864/14-ц є належним і допустимим доказом у даній цивільній справі, однак не в якості висновку експерту, а в якості письмового доказу, який досліджується і оцінюється судом в сукупності з іншими наявними у справі доказами. Внаслідок одноосібної експлуатації ОСОБА_5 спільного автомобіля і недопущення ОСОБА_4 до користування ним, а також пошкодження майна відповідачем в дорожньо-транспортних пригодах вартість транспортного засобу зменшилась із 295 970,00 грн до 93 006,00 грн. Оскільки рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали рівні частки права власності на автомобіль, то на день припинення судом у 2015 році її права власності на 1/2 автомобіля розмір завданих

ОСОБА_4 збитків склав половину від загальної втрати вартості автомобіля, а саме 101 482,00 грн.

У серпні 2018 року ОСОБА_5 через засоби поштового зв'язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подав заперечення, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу № 560/1021/15-ц та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року за ОСОБА_4, як за одним із подружжя, визнано право власності в тому числі і на 1/2 частину легкого автомобіля Mitsubishi Outlander XL 2.4 CVT (S62), 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та зобов'язано ОСОБА_5 усунути та не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_4 зазначеним легковим автомобілем.

30 квітня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області ухвалив рішення про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину легкового автомобіля Mitsubishi Outlander XL 2.4 CVT (S62) реєстраційний

номер НОМЕР_2, з виплатою грошової компенсації в розмірі 46 503,00 грн. Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину легкового автомобіля Mitsubishi Outlander XL 2.4 CVT (S62), 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належало на праві спільної часткової власності колишній дружині ОСОБА_5 ? ОСОБА_4

Відповідно до частин першої-другої статі 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Обов'язковою передумовою задоволення позовних вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, обов'язковими елементами якого є: протиправність поведінки; наявність збитків; причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням збитків; вина відповідача. Відсутність будь-якого з зазначених елементів цивільного правопорушення виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року без змін, виходив з того, що ОСОБА_4 під час розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_4 про визнання зобов'язання за договором застави транспортного засобу припиненим та припинення права на частку у спільному майні вказану позивачем суму компенсації не оспорювала, на обставини, що на її думку, призвели до знецінення автомобіля та впливають на правильність визначення їй суми компенсації не покликалася і рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2015 року у передбаченому законом порядку в цій частині не оскаржувала.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що обставини, які вплинули на вартість спірного автомобіля на момент припинення судом права власності

ОСОБА_4 повторному доказуванню не підлягають. ОСОБА_4 не доведено спричинення відповідачем їй збитків у розумінні

статті 22 ЦК України.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська