Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 336/3187/18Головуючий у 1-й інстанції Марко Я.Р.
Пр. № 22-ц/778/3039/18Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаною заявою, в якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,

- починаючи з 11.06.2018 року і до її повноліття,

- а в разі продовження нею навчання - до досягнення віку двадцяти трьох років.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року (а.с. 5-6) ОСОБА_2 у видачі судового наказу у цій справі відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 9-10) просила ухвалу судді суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким видати судовий наказ за її вищезазначеними вимогами.

З 15.12.2017 року набрала законної сила нова редакція ЦПК України, якою саме керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуємої ухвали, та якою має керуватись апеляційний суд при перегляді законності та обґрунтованості останньої у цій справі.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 23 липня 2018 року (а.с. 28), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України (а.с. 27).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Боржником ОСОБА_3 відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі апеляційному суду наданий не був.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

- залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1),

- скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6).

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1,3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, судовими рішеннями є ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи заявникові ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дитину, керувався ст. ст. 161, 165, 166, 260-261 ЦПК України та виходив із наступного.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 161 ч. 1 п.п. 4,5 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; суму заборгованості; 5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_2 заявлено, вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України, оскільки остання просила, окрім стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, також і аліменти в разі продовження дитиною навчання - до досягнення віку двадцяти трьох років, у зв'язку з чим суддя прийшов до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Судом роз'яснено заявнику, що відповідно до ст. 166 ч. 2 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково з наступних підстав.

Дійсно, вимога заявника ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в разі продовження нею навчання - до досягнення віку двадцяти трьох років, є вимогою, яка не передбачена ст. 161 ЦПК України, а тому суд першої інстанції у цій частині вимог заявника правильно відмовив у видачі судового наказу у цій справі.

Зазначена вимога у подальшому може бути предметом відповідної позовної заяви ОСОБА_2, яка має розглядатись судом в порядку позовного, а не наказного провадження.

Оскільки, за змістом ст. 6 ч. 1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Глава 16 СК України ( ст. ст. 198-201) передбачає вже обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина.

А ст. 161 ЦПК України передбачено як вимогу наказного провадження саме вимогу про стягнення аліментів саме на дитину.

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо скасування оскаржуємої ухвали суду першої інстанції у цій справі в цій частині вимог не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що решта вимог заявника ОСОБА_2 (про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2018 року і до її повноліття),передбачені ст. 161 ЦПК України та могли бути вимогами наказного провадження у цій справі.

В силу вимог ст. 165 ч. 3 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Разом із тим, вимоги ОСОБА_2 про видачу саме апеляційним судом судового наказу в частині вищезазначених вимог наказного провадження, знаходяться поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у цій справі.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року у цій справі в частині відмови заявникові у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів з всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2018 року і до її повноліття, слід скасувати; направити справу у цій частині вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції; в решті ухвалу суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 у цій справі при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок боржника ОСОБА_3 судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, в частині відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Також встановлено, що ОСОБА_2 в силу вимог Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Також, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 141, 367- 369, 374, 379, 381-384, п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2018 року у цій справі в частині відмови заявникові у видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів з всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2018 року і до її повноліття, скасувати.

Направити справу у цій частині вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті ухвалу суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку в частині залишення без змін ухвали суду першої інстанції у цій справі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 20.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.