Справа № 467/1072/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

Головуючого судді - Догарєвої І.О.,

при секретарі судового засідання - Фесенко К.В.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа Арбузинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту смерті-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Арбузинського районного суду Миколаївської області з даною заявою в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вказуючи, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4. В даному шлюбі у них народилися діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між заявницею та ОСОБА_5 розірвано 14.07.2006 року.

Останнім часом ОСОБА_5 проживав на тимчасова окупованій території, в м.Севастополь, АРК Крим. 23.04.2018 року ОСОБА_5 загинув, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАГС міста Севастополя 08.05.2018 року видано свідоцтво про смерть І-КМ №526138.

Оскільки дане свідоцтво про смерть на території України є недійсним, а заявниця має намір звернутись за отриманням пенсії в інтересах своїх неповнолітніх дітей, просила встановити факт смерті ОСОБА_4 23.04.2018 року в м.Севастополі.

Провадження у справі відкрите 04.10.2018 року, справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 08.10.2018 року. За клопотанням заявника, в звязку з необхідністю надання додаткових доказів, судове засідання у справі відкладалось до 11.10.2018 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги, викладені в заяві підтримала.

Представник Арбузинського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши докази у справі, суд зробив наступний висновок.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1, 2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 є матірю, а ОСОБА_5 є батьком неповнолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказана обставина підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_2 І-ФП №270070 від 09.09.2017 року (повторно) (копія а.с. №4), свідоцтвом про народження ОСОБА_3 І-ФП №126232 від 11.07.2003 року (копія а.с. №5), свідоцтвом про розірвання шлюбу між заявником та ОСОБА_5 І-ФП №015030 від 14.07.2006 року (копія а.с. №6), свідоцтвом про шлюб заявниці, згідно якого її прізвище змінене на ОСОБА_1, І-ФП №076412 від 25.09.2011 року (копія а.с. №9).

ОСОБА_5 народився 22.05.1982 року в м.Миколаєві, що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-ФП №325143 від 26.01.1983 року (копія а.с. №5). 16.07.2012 року ОСОБА_5 отримано паспорт громадянина України (копія а.с. №7).

23.04.2018 року ОСОБА_5 помер, знаходячись у місті Севастополь, Автономна Республіка Крим.

ОСОБА_1 звернулась до Арбузинського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області за видачею свідоцтва про смерть ОСОБА_5, де їй 08.08.2018 року було відмовлено у зв'язку з пред'явленням для підтвердження факту смерті документів, що не відповідають вимогам ч.1 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (а.с. №15).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» - «Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59

ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України».

Як вбачається з довідки про смерть №338 від 22.05.1982 року, виданої керівником відділу запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя форма №33 затверджена постановою Уряду Російської Федерації від 31.10.1998 року №1274, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 23.04.2018 року про що складений актовий запис про смерть №338 від 25.04.2018 року, причина смерті: а)множинні пошкодження декількох частин тіла; б) водій легкового автомобіля, травмований при зіткненні з фіксовани обєктом. Місце смерті м.Севастополь, Російська Федерація (копія а.с. №10).

Відповідно повторного до свідоцтва про смерть І-КМ №526138 від 08.05.2018 року, виданого відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 23.04.2018 року про що складений актовий запис про смерть №338 від 25.04.2018 року. Місце смерті м.Севастополь, Російська Федерація (копія а.с. №8).

На підтвердження факту смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 23.04.2018 року у м.Севастополі, АРК Крим, заявником надано також фотознімки з місця поховання ОСОБА_5 (а.с. №25,26,27).

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_5, вона особисто їздила на похорони свого брата в АРК Крим та засвідчує, що він дійсно помер 23.04.2018 року у м.Севастополі, АРК Крим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи вищенаведені рішення європейського суду, та важливість встановлення факту смерті батька для неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 в інтересах яких діє заявник, суд вважає можливим прийняти до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена в довідці про смерть №338 від 22.05.1982 року, виданій керівником відділу запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя та повторному до свідоцтві про смерть І-КМ №526138 від 08.05.2018 року, виданому відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста Севастополя про те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер 23.04.2018 року у м.Севастополі, АРК Крим.

Таким чином, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_5, в певний час і в певному місці підтверджений.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI та пункту 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. № 545» зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006р. за № 1150/13024; г) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час.

Встановлення факту смерті ОСОБА_5, про встановлення якого просить заявник ОСОБА_1 має для неї та її неповнолітніх дітей юридичне значення, оскільки надає їй право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, для оформлення пенсії. У заявниці відсутня можливість зареєструвати факт смерті через орган Державної реєстрації актів цивільного, оскільки відсутні передбачені законодавством документи, які свідчать про смерть особи. Відтак, заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи в певний час є обґрунтованою і суд зробив висновок про її задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Аналогічна норма закріплена і у п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 294, 317, 430, ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, заінтересована особа Арбузинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим ОСОБА_4, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, дата смерті - 23.04.2018 року, місце смерті - м.Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Відповідно ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині встановлення факту смерті.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 жовтня 2018 року.

Суддя І.О. Догарєва