Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 31.01.2012 року між нею та відповідачем у відділенні за адресою: 97000, АК Крим, Красногвардійський р-н, смт. Красногвардійське, вул. Тельмана, 20 було укладено договір №SAMDNWFD5800 депозитного вкладу «Стандарт». На виконання умов договору, на особовий рахунок НОМЕР_2 31.01.2014 року позивачка зарахувала грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США, які були розміщені під 9,0% річних, згідно п.26 договору, із зарахуванням процентів по вкладу на картковий рахунок. Оскільки вказаним договором було передбачено можливість дострокового розірвання договору з поверненням суми вкладу, позивачка неодноразово зверталась до відповідача із заявами про повернення вкладу. Однак, відповідач, відмовив позивачу, посилаючись на неможливість повернення грошових коштів з депозитного рахунку у зв'язку із окупацією території АР Крим та міста Севастополя та порушенням роботи банківської системи в регіоні, внаслідок чого депозити, відкриті на території Криму повернути в банку немає можливості. Вважаючи таку відмову незаконною, позивачка просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 1 000 доларів США банківського вкладу, 347,67, 67 доларів США - процентів за банківським вкладом за період з 31.01.2012 -

10.12.2015 року та 170,58 доларів США - 3% річних за період з 14.12.2012 по 02.03.2017 рік в національній валюті України, по курсу НБУ на дату винесення рішення.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, по місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 000 доларів США банківського вкладу та 347,67, 67 доларів США процентів за банківським вкладом та заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Разом із тим, відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, мотивований тим, що Правлінням НБУ було прийнято Постанову від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». А з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Республіки Крим та міста Севастополя, у тому числі філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» було припинено, окупаційна влада у травні 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу, що використовувався у банківській діяльності, були арештовані права за зобов'язаннями банку, права вимоги та борги відповідно до судових постанов Державної Ради РФ. А відповідно до Протоколу засідання Правління ПАК КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 року №18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК. Тому доступ відповідача до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на даний час є обмеженим. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд оглянувши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 31.01.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDNWFD5800 депозитного вкладу «Стандарт», за умовами якого позивачка внесла на депозит 1 000 доларів США, з мінімальним строком вкладу 6 місяців, під 9 % річних.

Договір було укладено у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходилося на території АР Крим, у смт. Красногвардійське.

Того ж дня, 31.01.2014 року на виконання умов договору, ОСОБА_1 було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США, що підтверджується квитанцією від 31.01.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка неодноразово зверталась до директора Філії «ПАТ КБ «ПриватБанк» та до Голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою повернути банківський вклад ( а.с.12, 13).

Однак, у своїх відповідях Банк посилався на неможливість здійснення НБУ банківського регулювання та нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території АР Крим та м. Севастополь, і відповідно до постанови Правління НБУ №260 від 06.05.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в Криму, що підтверджується листами від 24.01.2015 року, 08.02.2015 року, 04.11.2015 року (а. с. 16-20).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа є публічним договором.

Ч. 2 ст. 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Загальний порядок залучення банками України банківських вкладів від юридичних і фізичних осіб на їх вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577.

Згідно із цим Положенням договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу [вклад (депозит) на вимогу] або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку [строковий вклад (депозит)].

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України. ( п. 1.2. Положення).

У пункті 1.6. Положення передбачено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; у банківських металах, якщо вкладний (депозитний) рахунок відкритий у банківських металах, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті.

Виплата процентів за вкладом депозитом здійснюється у строки, що обумовлені в договорі.

Згідно п. 3.3. Положення банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Судом встановлено те, що відповідач у порушення умов договору про банківський вклад не повернув позивачеві вклад, внесення коштів за якими відбувалось в іноземній валюті - доларах США.

Як вже зазначалось, на підставу заперечень ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що з квітня 2014 року була зупинена діяльність відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АР Крим та міста Севастополя, у зв'язку з чим банк не має правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АР Крим та міста Севастополя.

Однак, згідно ч. 1, ч. 2 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до положень ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій; філії не є юридичними особами; вони наділяються майном юридичної особи, яка їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Отже, філія в АРК є відокремленим структурним підрозділом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», не має статусу юридичної особи і здійснює свою діяльність від імені Банку, в межах повноважень, наданих їй Банком, та закріплених в цьому Положенні, а тому в межах чинного законодавства Банк несе відповідальність за діяльність Філії, що є однією з вирішальних обставин по цій справі для задоволення позовних вимог в частині повернення вкладу.

Оскільки стороною договору є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» яке, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями та зобов'язаннями Філії, зокрема за договором, який є предметом спору, в межах чинного законодавством України, заперечення відповідача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа №6-118цс14), від 16 листопада 2016 року (справа №6-1286цс16).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем було надано квитанцію, яка є документом первинної бухгалтерської звітності у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відображає розмір заборгованості відповідача перед позивачем на момент вимог позивача.

Крім того, ОСОБА_1 надала суду оригінали договору банківського вкладу від 31.01.2014 року та квитанцію про внесення коштів на депозитний рахунок, тобто достовірно довела факт виконання своїх зобов'язань за вказаним договором.

За таких обставин, саме на відповідача покладається обов'язок довести належне виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача. Проте, банком таких доказів надано не було.

Доводи банку щодо знаходження відокремленого підрозділу на окупованій території АР Крим та відсутності доступу до банківських документів, оскільки договір укладався не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено як у договорі, так і у квитанції, а банківські розрахунки між відділенням та безпосередньо банком не повинні бути підставою для покладення проблем діяльності відділення банку на вкладника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №761/46145/16-ц.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог.

Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором вкладу грошових коштів, тому має повернути позивачу грошові кошти банківського вкладу у сумі 1 000 доларів США в національній валюті України, по курсу НБУ на дату винесення рішення та проценти за банківським вкладом - 9% річних за період з 31.01.2014 по 01.02.2015 року (оскільки згідно договору вклад оформився на 366 днів) у сумі 109 доларів США.

Станом на дату розгляду справи, офіційний курс гривні до долару США становить: 1 дол. США = 28, 276259 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача за договором №SAMDNWFD5800 депозитного вкладу «Стандарт» від 31.04.2014 року підлягає стягненню сума банківського вкладу (депозиту) у розмір 1 000 доларів США, що на час розгляду справи за офіційним курсом складає 28 276,26 грн. та проценти за банківським вкладом становлять 3 082,11 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 тієї є статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 95, 96, 509, 526, 610, 629, 651, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про банки і банківську діяльність» , ст.ст. 4, 12, 81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д), , на користь ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1), РНОКПП: НОМЕР_1 банківський вклад у розмірі 1 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 28 276,26 грн. та проценти за банківським вкладом у сумі 109 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 3 082,11 грн., а всього: 31 358, 37 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д), в дохід держави судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБ. І. Кошель