Справа № 201/1309/18
Провадження № 2/201/1697/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

04 жовтня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором та штрафу, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 78240,00 гривень, що еквівалентні 3000 доларів США та штраф в сумі 78240,00 гривень, що еквівалентні 3000 доларів США, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 29 червня 2017 року вона уклала з відповідачем попередній договір, згідно умов якого відповідач зобовязалась продати позивачу садовий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Камянка, вул. Маяковського, буд. 234 та земельну ділянку, на якій розташований вищезазначений садовий будинок, площею 0,0650 га, цільове призначення для ведення садівництва за 678080,00 грн., що є еквівалентом 26000 доларів США не пізніше ніж 01 жовтня 2017 року. В якості завдатку відповідачу було передано кошти в розмірі 78240,00 грн., що еквівалентні 3000 доларів США (п. 6.1 попереднього договору). Як зазначає позивач, на момент укладення попереднього договору відповідачка не мала усіх достатніх документів для укладення основного договору купівлі-продажу, про що була попереджена нотаріусом. Тобто укладення основного договору унеможливлювалося у звязку з невиконанням відповідачем обовязку, визначеного п. 3 попереднього договору щодо підготовки за свій рахунок та в строк до укладання основного договору документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеного садового будинку та земельної ділянки для ведення садівництва. Також слід зазначити, що в порушення п. 3 попереднього договору, відповідач 29.06.2017р. уклала договір оренди на зазначений садовий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Камянка, вул. Маяковського, буд. 234 строком на 12 місяців, а саме до 29.06.2018р. Викладене, на думку позивача, свідчить про те, що відповідачем не вчинено всіх необхідних та передбачених попереднім договором дій, які свідчили про її готовність укласти основний договір у встановлений попереднім договором строк, а саме до 01 жовтня 2017 року. Відповідно до п. 6.2 попереднього договору у випадках відмови (ухилення) відповідача від продажу нерухомого майна, яке є предметом попереднього договору та укладання основного договору у строк (термін), визначений у пункті 5.1 цього попереднього договору, відповідач повинна повернути позивачу грошові кошти в подвійному розмірі від суми, зазначеної в п. 6.1 цього договору, а саме 156480,00 грн., що є еквівалентом 6000 доларів США. На пропозицію повернути отримані відповідно до попереднього договору грошові кошти у розмірі 78240,00 грн., що еквівалентні 3000 доларів США та сплатити відповідно до п. 6.3 попереднього договору грошові кошти в подвійному розмірі від суми, зазначеної в п. 6.1 цього договору, відповідач відповіла відмовою, у звязку з чим позивач і звернулась до суду з даним позовом.

Позивач надала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Представник відповідача надала до суду заяву, в якій зазначила, що відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд в позові відмовити. Доводи та факти, викладені в відзиві на позовну заяву від 11.06.2018р. підтримала в повному обсязі. Додаткових доказів не має. З огляду на вищезазначене представник відповідача просить провести розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами в порядку письмового провадження.

У поданому до суду відзиві відповідач зазначає наступне. Твердження позивача, що саме відповідачка зобовязалася продати їй садовий будинок спростовується преамбулою до попереднього договору № 939 від 29.06.2017р., відповідно до якої ОСОБА_3 зобовязалась в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі продажу, а не особисто відповідач ОСОБА_2

Як зазначено в самому позові, так і викладений в попередньому договорі п. 6.1 суперечить чинному законодавству України, а саме: ст.ст. 570 571, ч. 1 ст. 635 ЦК України. Так, виходячи з визначення поняття «попередній договір», що дає ст. 635 ЦК України, у ньому можуть передбачатися лише права та обовязки сторін, спрямовані на укладання основного договору. Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір не відноситься до грошових зобовязань, він лише передбачає зобовязання сторін укласти в подальшому основний договір. А таке зобовязання не є грошовим і тому не може забезпечуватися завдатком. Завдатком можна забезпечити тільки таке грошове зобовязання, яке вже існує.

Завдаток передається однією стороною іншій стороні в рахунок належних з неї за договором платежів, а виходячи зі змісту попереднього договору, цей договір є безвідплатним, отже, ніякі платежі боржником кредитору за цим договором передаватися не можуть.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що грошових коштів вона не отримувала, повірена їй жодних грошових коштів не передавала. Позивач не надала суду доказів того, що повірена передала їй заявлені у попередньому договорі грошові кошти. Особу, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 09.03.2016р. № 217, до отримання грошових коштів «до» укладення основного договору купівлі-продажу відповідач не уповноважувала.

Окрім того, як зазначає відповідач, відповідно до довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 09.03.2016р. № 217, виданої відповідачем на імя ОСОБА_3, остання не була уповноважена на укладення договорів оренди та найму, а тому даний правочин укладено з перевищенням повноважень. Відповідачем даний правочин не схвалено. До позовної заяви не надано доказів схвалення даного правочину відповідачем, як і не надано доказів прийняття та отримання щомісячної орендної плати та сплати відповідних податків як того вимагає Податкового кодексу України. Відтак, підстав для застосування ч. 1 ст. 241 ЦК України в даних правовідносинах не вбачається.

Як зазначає відповідач, фактично про існування попереднього договору в редакції доданій до позовної заяви, їй стало відомо лише 18 вересня 2017 року, як і про покупця в особі позивача.

За викладеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 березня 2016 року ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 довіреність, якою уповноважила останню представляти інтереси відповідача в усіх державних громадських, господарських та інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, органах нотаріату, в Дніпропетровському районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації», в Управлінні Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Центрі надання адміністративних послуг Дніпропетровського району, відповідній сільській раді по всім питанням, що її стосуватимуться щодо житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,0650 га (кадастровий номер :01:110:0209), що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Камянка, вул. Маяковського, буд. 234; продавати будь-кому належний їй вищезазначений житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку за ціну та на умовах їй відомих, укласти та підписати попередній договір, договір купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку; одержати експертну оцінку нерухомого майна, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також інші довідки, витяги.

Для чого ОСОБА_2 надала ОСОБА_3 право представляти її інтереси, подавати від її імені заяви, в тому числі заяви про належність відповідачу майна на праві особистої приватної власності, що вона є власником, чи будь-які інші заяви, довідки, документи, витяги, одержати на її імя необхідні документи, документи про право власності, інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно, та інші документи, що стосуватимуться її прав та законних інтересів; заповнювати, подавати, підписувати заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, заяви про надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підписувати картку прийому заяви, з правом одержувати технічні паспорти, витяг з ДЗК про земельну ділянку, експертну оцінку земельної ділянки, одержувати довідки про відсутність заборгованості, розписуватися за неї, укладати та підписувати договори про постачання комунальних послуг, визначаючи умови договорів на свій розсуд, проходити всі інструктажі, укласти та підписати попередній договір, договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, договір купівлі продажу земельної ділянки, одержати грошові кошти у разі продажу житлового будинку та земельної ділянки, здійснити необхідні розрахунки по укладанню договорів та виконанню повноважень, вносити належні платежі в рамках виникнення такої потреби, в тому числі сплачувати державне мито чи внести плату за вчинення нотаріальної дії, тощо, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії, повязані з виконанням цієї довіреності.

Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрована в реєстрі за № 217 (а.с. 51).

Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Статтею 1007 ЦК України визначено, що довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв'язку з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може гуртуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

З припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов'язаний негайно повернути довіреність (ч.ч. 2, 3 ст. 248 ЦК України).

Як вбачається з тексту наданої відповідачем на імя ОСОБА_3 довіреності, остання була уповноважена на вчинення будь яких дій щодо відчуження житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, та земельної ділянки площею 0,0650 га (кадастровий номер :01:110:0209), що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Камянка, вул. Маяковського, буд. 234. Зокрема, ОСОБА_3 була уповноважена укладати попередній договір, а також вчиняти «всі інші юридично значимі дії, повязані з виконанням наданої довіреності». З цього суд приходить до висновку, що видана відповідачем довіреність наділяла ОСОБА_3 необхідними повноваженнями для здійснення відчуження заявленого вище нерухомого майна, зокрема уповноважувала останню на укладення попереднього договору, з визначенням його умов (не лише істотних, а й умов щодо яких сторони дійшли згоди за власною домовленістю).

Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що не вона, а саме ОСОБА_3 зобовязалась укласти з позивачем в майбутньому основний договір купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки відповідно до ст. 237 ЦК України, остання не є власницею майна та не може діяти від свого імені, а лише від імені та в інтересах довірителя.

Також судом встановлено, що 29 червня 2017 року між ОСОБА_1, в особі її представника ОСОБА_5, та ОСОБА_2, в особі її представника ОСОБА_3, було укладено попередній договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 939 (а.с. 50).

Відповідно до п. 1.1 попереднього договору сторони зобов'язуються в майбутньому, в обумовлений п. 5.1 цього договору строк, укласти і належним чином оформити договори (договір) купівлі-продажу садового будинку, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Ком'янка, вул. Маяковського, буд. 234, та земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний садовий будинок, кадастровий номер :01:110:0209, площею 0,0650 га, цільове призначення для ведення садівництва (по тексту договору - нерухоме майно) на умовах і в порядку, визначених цим договором.

Земельна ділянка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДН 013727, виданого Новоолександрівською с/радою народних депутатів Дніпропетровської області, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 612 (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору в цілому сума договору купівлі-продажу нерухомого майна, що зазначений вище, вчиняється у валюті гривня у сумі, що є еквівалентом 26000 доларів США. На дату укладення цього договору сума договору складає гривень 00 копійок, виходячи з встановленого Національним банком України (НБУ) курсу, який, на день посвідчення цього договору складає USD = 26,08 гривні. У випадку зміни курсу долара США, встановленого НБУ до гривні на момент укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, сторонами здійсниться коригування суми договору у валюті гривня, виходячи із суми еквівалента.

Згідно з п. 2 попереднього договору ОСОБА_2 зобов'язується: укласти зі ОСОБА_1 основний договір у термін, місці та на умовах, встановлених цим договором; не вчиняти будь-яких дій, спрямованих на відчуження або виникнення прав третіх осіб щодо нерухомого майна, яке є предметом цього договору (оренда, найм, позичка, застава, обтяження, арешти тощо); не погіршувати технічного стану нерухомого майна, яке є предметом цього договору; на момент укладення основного договору мати в наявності всі необхідні документи для відчуження нерухомого майна, яке є предметом цього договору, які передбачені чинним законодавством України, зокрема здійснити реєстрації права власності на садовий будинок в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 4 договору після виконання зобов'язань ОСОБА_2, ОСОБА_1 зобов'язується: укласти основний договір у термін, місці та на умовах, встановлених цим договором; сплатити ціну за нерухоме майно, яке є предметом цього договору, вказану в п. 2.1 нього договору: прийняти нерухоме майно, яке є предметом цього договору у визначені основним договором строки; не змінювати в односторонньому порядку строк (термін) укладення та нотаріального посвідчення основного договору та умов купівлі нерухомого майна, яке є предметом цього договору (зокрема: ціну, вимоги до строку (терміну) тощо).

За домовленістю сторін основний договір може бути укладений ними та посвідчений нотаріально у будь-який час та будь-яким нотаріусом за їх додатковою домовленістю, не пізніш ніж 01 жовтня 2017 року (п. 5.1 попереднього договору).

Відповідно до п. 5.2 договору останній набуває чинність з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення, і діє до виконання ними усіх своїх зобов'язань за цим договором.

У забезпечення виконання умов попереднього договору, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна, яке є предметом цього договору та своєї платіжної спроможності, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 до підписання цього договору отримала грошові кошти у розмірі 78240 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 3000 доларів США, виходячи з встановленого на дату підписання цього договору НБУ курсу, який становить USD = 26,08 гривні (п. 6.1 попереднього договору).

Сторони також домовилися, що у випадку відмови (ухилення) ОСОБА_2 від продажу нерухомого майна, яке є предметом цього договору та укладення основного договору у строк (термін) визначений у пункті 5.1 цього попереднього договору, ОСОБА_2 повинна повернути ОСОБА_1 грошові кошти в подвійному розмірі від суми, зазначеної в пункті 6.1 цього договору (п. 6.3 попереднього договору).

Сторони вважають, що між ними досягнуто згоди, щодо всіх істотних умов основного договору. Ці умови можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін (п. 7.1 ЦК України).

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29 червня 2017 року між ОСОБА_2 (від імені якої діяла ОСОБА_3В.) та ОСОБА_7 було укладено договір оренди будинку, відповідно до п. 1 якого орендодавець (ОСОБА_2М.) передає, а орендар (ОСОБА_7Ю.) приймає в тимчасове платне користування садовий будинок, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Ком'янка, вул. Маяковського, буд. 234 строком на 12 місяців (а.с. 8 10).

15 серпня 2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 із заявою про скасування довіреності, виданої нею на імя ОСОБА_3, посвідченої 09 березня 2016 року за реєстровим номером № 217 на розпорядження нерухомим майном житловим будинком з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Ком'янка, вул. Маяковського, буд. 234 (а.с. 52)

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Незважаючи на те, що сторони назвали підписаний (і посвідчений нотаріально) документ попереднім договором, він містить умови, які породили у сторін грошові зобовязання. Тому, виходячи з основоположного правила цивілістики про те, що зобовязання виникають, у т.ч. із договорів (ч. 2 ст. 11 ЦКУ), а договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦКУ), сторони уклали саме договір у розумінні Цивільного кодексу України, який породив у відповідача грошове зобовязання в разі не укладення сторонами договору купівлі-продажу відповідного нерухомого майна з його вини та встановив строк його виконання.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з наданого відповідачем відзиву на позов, про існування попереднього договору, укладеного від її імені ОСОБА_3, ОСОБА_2 стало відомо у вересні 2017 року, проте остання не звернулась до суду з відповідним позовом про його оскарження, не вчиняла будь-яких інших дій щодо притягнення ОСОБА_3 до юридичної відповідальності, у разі якщо остання, на думку відповідача, все ж таки перевищила межи наділених нею повноважень.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку зловживання довірою у вигляді ухилення особи представника за довіреністю передати належні довірителю кошти, оптимальним способом судового захисту прав довірителя є предявлення позову про стягнення з такої особи безпідставно набутих коштів на підставі приписів ст. 1212 ЦК України та суми нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами.

Доказів звернення відповідача з позовом до ОСОБА_3 про витребування належних довірителю грошових коштів суду надано не було, що суперечить позиції відповідача про неотримання останньою коштів, сплачених за попереднім договором її повіреній стороною позивача.

За викладеного суд дійшов висновку, що попередній договір був укладений від імені відповідача її представником, яка була наділена відповідними повноваженнями та остання погодилась з тим, що стороною позивача було сплачено 78240,00 грн., що було еквівалентно 3000 доларів США на час укладення вищевказаного договору.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи той факт, що відповідач не уклала з позивачем договору купівлі продажу обумовленого сторонами обєкту нерухомого майна у строк не пізніше ніж 01 жовтня 2017 року (п. 5.1 попереднього договору), то ОСОБА_2 повинна повернути ОСОБА_1 грошові кошти в подвійному розмірі від суми, зазначеної в пункті 6.1 цього договору (п. 6.3 попереднього договору).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В поданому до суду позові ОСОБА_1 не ставить питання про стягнення з відповідача на її користь суми еквівалентної 3000 доларів США на час винесення рішення судом, у звязку з чим суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача у тому вигляді, як вони зазначені у позові.

Отже, за таких обставин, на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозвязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог та необхідність задоволення у позові у повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом в розмірі 1564,80 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором та штрафу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 78240 (сімдесят вісім тисяч двісті сорок) гривень 00 коп., що еквівалентні 3000 (три тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штраф в сумі 78240 (сімдесят вісім тисяч двісті сорок) гривень 00 коп., що еквівалентні 3000 (три тисячі ) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1564,80 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев