Справа № 742/2825/17 Провадження № 22-ц/795/698/2018 Головуючий у I інстанції - Зарічна Л. А. Доповідач - Скрипка А. А.
Категорія - цивільна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Лакізи Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М.

за участі: позивача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, їх

представника адвоката ОСОБА_4, представника

відповідача ПАТ ''Укрнафта'' - Авраменко Ж.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Укрнафта", структурного підрозділу НГВУ "Чернігівнафтогаз" про визнання незаконним наказу №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНПР ПАТ "Укрнафта",

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з даним позовом, в якому зазначали, що як вбачається з наказу ПАТ НГВУ "Чернігівнафтогаз" №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНРП ПАТ "Укрнафта", з 10.05.2017 року по 14.06.2017 року на БМТЗ НГВУ "Чернігівнафтогаз", на виконання доручення менеджера з КРР Департаменту функціонального контролінгу ПАТ ''Укрнафта'' ОСОБА_6 була проведена перевірка обліку та правильності списання ПММ на АЗС БМТЗ НГВУ "Чернігівнафтогаз". Вказаною перевіркою було встановлено нестачу ПММ на 14 067 грн. 83 коп., а саме: бензину А-92 в кількості 471 л на суму 9 693 грн. 18 коп., дизпалива в кількості 218 л на суму 4 311 грн. 17 коп. та мастила в кількості 3 л на суму 63 грн. 48 коп., а також 24 випадки відпуску дизпалива на автотранспортні засоби, передані в користування ДПРЗ-5 в кількості значно більшій, ніж на них було списано, а саме, 11335,18 л на суму 214 098 грн. 88 коп. Як вбачається із п.3 вказаного наказу, у зв'язку з тим, що з операторами АЗС ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 було укладено договори про повну особисту матеріальну відповідальність від 25.11.2010 року, від 30.11.2006 року, від 25.12.2006 року, а також укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 25.11.2010року в особі керівника (бригадира) колективу ОСОБА_3, для розрахунку прямої дійсної шкоди кожного члена бригади було визначено користуватись розрахунком з моменту останньої інвентаризації (01.04.2017 року) до виявлення нестачі (21.04.2017 року). Було визначено розрахунок матеріальної шкоди проводити пропорційно відпрацьованому часу, згідно статті 135-2 КЗпП України, а саме: ОСОБА_3 - сума нестачі 6203,91 грн., ОСОБА_2 - сума нестачі 6654,08 грн., ОСОБА_7 - сума нестачі 1209,84 грн. П.5 наказу №509 від 21.06.2017 року було визначено керівнику групи з обліку зарплати та розрахунків з підзвітними особами бухгалтерії ОСОБА_8, з метою відшкодування прямої дійсної шкоди, із застосуванням обмеженої матеріальної відповідальності (в межах середнього заробітку), утримати із заробітної плати оператора АЗС ОСОБА_3 - 6 203,91 грн., оператора ОСОБА_7 - 1 209, 84 грн., при відрахуванні із заробітної плати керуватись ст.128 КЗпП України, ст.26 Закону України ''Про оплату праці'', відповідно до яких при кожній виплаті розмір утримання не може перевищувати 20%, утримання розпочати не раніше 7 днів з дня повідомлення працівника про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству. У вимогах заявленого позову позивачі просили визнати незаконним та скасувати наказ №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНПР ПАТ "Укрнафта" в частині п.3 наказу щодо розрахунку матеріальної шкоди та п.5 наказу щодо утримання із заробітної плати оператора АЗС ОСОБА_3 6 203 грн. 91 коп. Посилаючись на незаконність оскаржуваних п.3, п.5 даного наказу, позивачі у позові стверджували, що: 1. До відповідальності притягнуто ОСОБА_9, а не ОСОБА_3, тобто, до відповідальності притягнуто іншу особу. 2. Оскаржуваний наказ №509 від 21.06.2017 року не є наказом про притягнення працівників до матеріальної відповідальності, і тому є незаконним проведення відрахування. 3. У оскаржуваному наказі №509 від 21.06.2017 року та акті №06.2.1-09/18.Ч від 14.06.2017 року не встановлена вина позивачів та прямий причинний зв'язок з виявленою нестачею на загальну суму 14 067,83 грн., а саме: бензину А-92 в кількості 471 л на суму 9 693 грн. 18 коп., дизпалива в кількості 218 л на суму 4 311 грн. 17 коп. та мастила М 10Г2К в кількості 3 л на суму 63 грн. 48 коп. 4. На позивачів покладено колективну відповідальність, відповідно до договору про колективну (бригадну) відповідальність, який не було погоджено із профспілковим комітетом та відсутній наказ про запровадження колективної матеріальної відповідальності. За даних обставин позивачі стверджували, що відсутні підстави для застосування відповідачем колективної (бригадної) відповідальності.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21.03.2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНПР ПАТ "Укрнафта".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.03.2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову, а саме, визнати незаконним та скасувати п.3, п.5 наказу №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНПР ПАТ "Укрнафта". Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин справи та без надання відповідної оцінки доказам, які містяться у матеріалах справи, при цьому висновки рішення суду першої інстанції не узгоджуються з нормами матеріального права. Доводи апеляційної скарги вказують, що відмовляючи в задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції не взяв до уваги положень ч.1, ч.2 статті 130 КЗпП України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року ''Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками''.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не прийнято до уваги Наказ Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014 року "Про затвердження положення про інвентаризацію активів та зобов'язань", а саме, п.4, п.5 розділу І даного наказу, п.2, п.5, п.6 розділу ІІ даного наказу, п.4.1, п.4.2 розділу ІІІ зазначеного наказу, а також розділ ІV наказу. Доводи апеляційної скарги зазначають, що для проведення інвентаризації є обов'язковою участь матеріально відповідальної особи, із залученням досвідчених працівників підприємства, які знають об'єкт інвентаризації, ціни та первинний облік. Доводи апеляційної скарги вказують, що інвентаризація на підприємстві проводиться на підставі бухгалтерських документів, матеріальні запаси при інвентаризації записуються в інвентаризаційні описи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідачем недостача паливно-мастильних матеріалів була встановлена на підставі відеоматеріалів та відповідних пояснень працівників підприємства з відображенням результатів інвентаризації у акті, а не у відповідному висновку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що акт департаменту функціонального контролінгу контрольно-ревізійної служби східного нафтопромислового району від 14.06.2017 року № 06.2.1-09/18.Ч не є належним доказом по справі, оскільки даний акт складено без дотримання порядку, встановленого законом. Доводи апеляційної скарги вказують, що даний акт не визначає та не встановлює, якими неправомірними діями заподіяно шкоду, чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до виникнення шкоди, в чому полягала вина працівника, у якій обстановці заподіяно шкоду, чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і роботу з ними. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суду необхідно було з'ясувати обставини, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та безпосередньо розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що у разі з'ясування факту заподіяння шкоди не лише з вини працівника, до якого пред'явлено позов, суд має вирішити питання про притягнення винних службових осіб підприємства до участі у справі в якості співвідповідачів. Доводи апеляційної скарги вказують, що акти контрольного заміру на АЗС від 27.04.2017 року та від 31.03.2017 року є неналежними доказами у справі, оскільки вони є складеними без дотримання порядку, встановленого законом. При цьому ОСОБА_2, ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги зазначають, що внаслідок недостовірних даних, внесених у акти, з операторів АЗС №1 було відраховано на 720 грн. більше (35 л А92), ніж було наявної прямої дійсної шкоди. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 не погоджуються із висновком суду першої інстанції щодо неналежного виконання ними своїх трудових обов'язків, оскільки накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності є предметом судового оскарження. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не взято до уваги роз'ясненнями постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №12 від 11.12.2015 року "Про практику узагальнення судами розгляду цивільних і кримінальних справ з приводу відшкодування шкоди, заподіяної неправомірними діями працівника", відповідно до яких для притягнення до матеріальної відповідальності працівника необхідна наявність порушення працівником своїх трудових обов'язків, нанесення підприємству прямої дійсної шкоди, наявність причинного зв'язку між порушенням, допущеним працівником, і нанесеною шкодою, встановлена вина працівника у заподіянні шкоди. Доводи апеляційної скарги зазначають, що з п.1 акту КРС СНПР №06.2.1-09/18.Ч слідує, що звіти КПТЗ не відповідали змісту заправочних відомостей. Доводи апеляційної скарги стверджують, що є безпідставним посилання відповідача на ту обставину, що КПТЗ має сертифікат відповідності та атестат виробництва. ОСОБА_2, ОСОБА_3 у доводах апеляційної скарги вказують, що по справі не доведена вина позивачів у заподіянні шкоди підприємству. Також доводи апеляційної скарги звертають увагу на ті обставини, що судом першої інстанції не надано відповідної оцінки доводам та доповідним запискам, складеним позивачами на адресу відповідача щодо збереження ПММ, що відповідно до Типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, може бути підставою для повного звільнення працівника від матеріальної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "Укрнафта" просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване і законне рішення суду першої інстанції від 21.03.2018 року.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.03.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову.

В судовому апеляційного суду представник позивачів - адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, просив дану апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.03.2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ "Укрнафта", яке є юридичною особою - Авраменко Ж.М. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв'язку із її безпідставністю та залишити без змін законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 21.03.2018 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 375 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.03.2018 року, залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.10,51,52, том 1), що ОСОБА_2 30.11.2006 року було прийнято до НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ВАТ ''Укрнафта'' за строковим трудовим договором оператором заправних станцій 3 розряду бази матеріально-технічного забезпечення. 19.12.2006 року ОСОБА_2 на вказану посаду було переведено постійно. Наказом №43 від 28.04.2017 року ОСОБА_2 було звільнено з даної посади за п.2 статті 41 КЗпП України (втрата довір'я).

Відповідно до наказу №155 від 24.11.2010 року ОСОБА_3 було прийнято оператором заправних станцій з розряду на базу матеріально-технічного забезпечення НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ВАТ ''Укрнафта'' (а.с.11, 53, том 1). Найменування ВАТ ''Укрнафта'' з 23.03.2011року змінено на ПАТ ''Укрнафта''.

30.11.2006 року між оператором АЗС 3 розряду ОСОБА_2 та НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' було укладено та підписано договір про повну особисту матеріальну відповідальність (а.с.23, том 1). Вказаний договір продовжував діяти і після переведення ОСОБА_2 у грудні 2006 року на постійне місце роботи на вказаній посаді.

25.11.2010 року між оператором АЗС 3 розряду ОСОБА_3 та НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' було укладено та підписано договір про повну особисту матеріальну відповідальність (а.с.76, том 1).

Як вбачається із наказу від 25.11.2010 року №52 ''Про встановлення колективної матеріальної відповідальності на складах та АЗС Бази МТЗ'' (а.с.121-122, том 1), з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей і у зв'язку із виробничою необхідністю, з 25.11.2010 року на складах та АЗС Бази МТЗ запроваджено колективну матеріальну відповідальність. Вказаний наказ підписано начальником НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_10, а також підписано та погоджено головою профкому НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_11

25.11.2010 року було укладено та підписано договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' і членами колективу бригади АЗС №1 м.Прилуки в особі керівника колективу (бригадира) ОСОБА_3 (а.с.24-27, том 1). Як вбачається із даного договору, членами бригади є: ОСОБА_3 (керівник колективу (бригади)), ОСОБА_2, ОСОБА_7

У оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що зазначені накази в повній мірі узгоджуються із Переліком посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Держкомпраці і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24. При цьому посада оператора АЗС віднесена до переліку осад, з якими може бути укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність. Вказана посада також віднесена до переліку посад, з якою може бути укладено також і письмовий договір про колективну (бригадну) відповідальність.

Згідно наказу №509 від 21.06.2017 року ''Про перевірку КРС СНПР ПАТ ''Укрнафта'' (а.с.12-14, том 1), з 10.05.2017 року по 14.06.2017 року на БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'', на виконання доручення менеджера з КРР Департаменту функціонального контролінгу ПАТ ''Укрнафта'' ОСОБА_6 була проведена перевірка обліку та правильності списання ПММ на АЗС БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз''. Перевіркою встановлено нестачу ПММ на 14 067, 83 грн., а саме: бензину А-92 в кількості 471 л на суму 9 693,18 грн., дизпалива в кількості 218 л на суму 4 311,17 грн. та мастила в кількості 3 л на суму 63,48 грн., також 24 випадки відпуску дизпалива на автотранспортні засоби, передані в користування Державному пожежно-рятувальному загону - 5 в кількості значно більшій, ніж на них було списано, а саме - 11 335,18 л, на суму 214 098,88 грн.

Оскаржуваним позивачами п.3 даного наказу визначено наступне: ''У зв'язку з тим, що з операторами АЗС - ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 укладені договори про повну особисту матеріальну відповідальність від 25.11.2010 року, від 30.11.2006 року, від 25.12.2006 року відповідно, а також укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 25.11.2010 року в особі керівника (бригадира) колективу - ОСОБА_3, для обрахунку прямої дійсної шкоди кожного члена бригади користуватись розрахунком з моменту останньої інвентаризації (01.04.2017 року) до виявлення нестачі (21.04.2017 року). Розрахунок матеріальної шкоди проводити пропорційно відпрацьованому часу, згідно ст.135-2 Кодексу законів про працю України, а саме : ОСОБА_3, відпрацьовано годин 112,75, % співвідношення 44,1, сума нестачі (грн.) 6 203,91; ОСОБА_2, відпрацьовано годин 121, % співвідношення 47,3, сума нестачі (грн.) 6 654,08; ОСОБА_7, відпрацьовано годин 22, % співвідношення 8,6, сума нестачі 1 209,84 грн.

Оскаржуваним позивачами п.5 даного наказу визначено наступне: ''Керівнику групи з обліку зарплати та розрахунків з підзвітними особами бухгалтерії ОСОБА_8, згідно ст.130, ч.2 ст.131, ст.139, ст.132 КЗпП України, з метою відшкодування прямої дійсної шкоди із застосуванням обмеженої матеріальної відповідальності, в межах середнього заробітку, утримати із зарплати оператора АЗС ОСОБА_3 - 6 203,91 грн., оператора АЗС ОСОБА_7 - 1 209,84 грн. , при відрахуванні із зарплати керуватись ст.128 КЗпП України та ст.26 Закону України ''Про оплату праці'', відповідно до яких при кожній виплаті розмір утримання не може перевищувати 20%, утримання розпочати не раніше 7 днів з дня повідомлення працівника про покриття шкоди, заподіяної підприємству''.

Актом №06.2.1-09/18.Ч від 14.06.2017 року (а.с.15-22, том 1), на який йдеться посилання у наказі №509 від 21.06.2017 року, зафіксовані результати проведеної перевірки обліку правильності списання ПММ на АЗС№1 БМТЗ НГВУ ''Чернігвнафтогаз'' та виключені можливі описки, рахункові помилки, технічні несправності у роботі обладнання, інші причини нестачі ПММ не з вини операторів. А саме, в ході перевірки було здійснено звірку щоденних відомостей видачі ПММ на відповідність показникам лічильників пально-роздавальних колонок, шляховим листам, та звітам системи управління відпуском палива на базі комплексу програмних і технічних засобів за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року та повторно перевірено технічне обладнання АЗС№1.

Зокрема, у розділі 1 даного акту зазначено, що комісією НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' за участю Служби безпеки Чернігівського нафтопромислового району станом на 27.04.2017 року проведена інвентаризація паливно-мастильних матеріалів у підзвіті операторів АЗС №1 БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'', яка розташована на території ЦТТ.

За результатами проведеної інвентаризації встановлена нестача ПММ на загальну суму 14 067,83грн. (з ПДВ) бензину А-92 в кількості 471 л на суму 9 693,18 грн. (з ПДВ), дизпалива в кількості 218л на суму 4 311,17грн. (з ПДВ) та мастила М10Г2К в кількості 3л на суму 63,48грн. (з ПДВ). Результати інвентаризації виводилися з врахуванням граничної похибки (+,-) 0,8%, яка затверджена ''Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України'' від 02.04.1998 року № 81/38/101/235/122.

Інвентаризація паливно-мастильних матеріалів проведена під час перебування на зміні оператора ОСОБА_2, якого в подальшому було звільнено згідно наказу НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' №43-к від 28.04.2017 року, за втрату довір'я, тому була відсутня можливість отримати від нього пояснення щодо встановлених нестач.

З приводу виявлених нестач оператор АЗС №1 ОСОБА_3 письмово пояснила, що нестачі на АЗС виявилися з березня 2017 року, оператори про нестачі писали доповідні на ім'я заступника начальника БМТЗ ОСОБА_12 та начальника НГВУ 'Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_13, нестача мастила пояснюється тим, що при малій його кількості не видно чіткого рівня.

У вказаному акті також зазначено, що контрольним заміром, який проведено комісією НГВУ на АЗС№1 станом на 31.03.2017 року, нестач та надлишків не встановлено, акт контрольного заміру підписаний оператором ОСОБА_3 (а.с.72-74, том1).

У період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року відпуск паливно-мастильних матеріалів на АЗС №1 здійснювався операторами ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з якими укладені договори про повну особисту матеріальну відповідальність від 30.11.2006 року, від 25.12.2006 року та від 25.11.2010 року відповідно, а також укладений договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 25.11.2010 року в особі керівника (бригадира) колективу ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що оператори виконували роботу, безпосередньо пов'язану із прийманням, зберіганням та відпуском паливно-мастильних матеріалів.

Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, в ході проведення перевірки обліку та правильності списання паливно-мастильних матеріалів на АЗС БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' було виявлено неналежне виконання трудових обов'язків операторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, згідно наказів відповідача від 12.05.2017 року, від 30.06.2017 року (а.с.87-91, том 1), із оголошенням доган та позбавленням премії за квітень та червень 2017 року.

Наказом №43-к від 28.04.2017 року ОСОБА_2 було звільнено з посади оператора заправних станцій 3 розряду бази матеріально-технічного забезпечення з 28.04.2017 року зав втрату довір'я, згідно п.2 статті 41 КЗпП України.

Згідно наказу відповідача №739 від 28.09.2017 року ''Про внесення змін до наказу № 509 від 21.06.2017 року'' (а.с.112, том1), у зв'язку із допущеною опискою під час написання прізвища оператора автозаправної станції №1 бази матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_3, прізвище оператора АЗС №1 БМТЗ ''ОСОБА_9С.'' у пунктах 3,4,5,12 наказу читати, як ОСОБА_3

Також необхідно зазначити, що наказом відповідача від 31.10.2017 року ''Про внесення змін до наказу № 509 від 21.06.2017 року'' (а.с.159, том1), у зв'язку із допущеною опискою та помилкою обрахунку прямої дійсної шкоди кожного члена бригади, враховуючи те, що наказ №509 від 21.06.2017 року видано в межах строку, передбаченого статтею 136 КЗпП України, визначено внести зміни до пунктів 3,5,7 даного наказу. Таким чином, визначено розрахунок матеріальної шкоди: ОСОБА_3 - 6 768, 76 грн., ОСОБА_2 - 7153,04 грн., ОСОБА_7 - 146,03 грн. (п.3 наказу). Пункт 5 наказу №509 від 21.06.2017 року викладено у редакції: ''Керівнику групи з обліку зарплати та розрахунків з підзвітними особами бухгалтерії ОСОБА_8, згідно ст.130, ч.2 ст.131, ст.139, ст.132 КЗпП України, з метою відшкодування прямої дійсної шкоди із застосуванням обмеженої матеріальної відповідальності, продовжувати утримання із заробітної плати оператора АЗС №1 ОСОБА_3, в межах середнього місячного заробітку - 4 488, 36 грн. та провести перерахунок сум відшкодування з оператора АЗС №1 ОСОБА_7 та повернути надміру утримані кошти в сумі 1 063,81 грн. При відрахуванні із зарплати керуватись ст.128 КЗпП України та ст.26 Закону України ''Про оплату праці'', відповідно до яких при кожній виплаті розмір утримання не може перевищувати 20% заробітної плати, яка належить до виплати працівнику, утримання почати не раніше 7 днів з дня повідомлення працівника про покриття шкоди, заподіяної підприємству''.

В ході судового розгляду даної справи в суді першої інстанції позивачі, як на підставу для задоволення вимог заявленого позову також посилались на незаконність встановлення на АЗС комп'ютерної системи, яка здійснює контроль за відпуском ПММ, а також на наявність відповідної похибки, яка залежить від заповнення ємностей із ПММ.

Як зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, вказані твердження позивачів не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказані доводи позивачів не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи. А саме, як вбачається із листа TOB ''НАФТОГАЗ ІНЖИНІРИНГ'' від 04.08.2017 року (а.с.249, том 1), сертифікат на вказане обладнання надати неможливо, оскільки дане обладнання не є метрологічним, воно не виконує фіскальних функцій, не має механізмів друку фіскальних звітів, не реєструється в державних органах та не вимагає обов'язкової сертифікації. Вказаний комплекс програмних і технічних засобів та спеціалізований контрольно-касовий апарат (СЕККА) ''ND-74'' виробляються компанією ТОВ ''НД ПРОДАКШН'', що є постачальником технічних рішень для автоматизації АЗС, нафтобаз та газових сховищ. Виробник має необхідні знання та досвід у створенні систем керування для АЗС, СЕККА ''ND-74'' внесено до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій в розділі ''Спеціалізовані електронні контрольно - касові апарати для реалізації пального''. СЕККА відповідає технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій та іншим вимогам діючого законодавства щодо обладнання такого типу, про що свідчить наданий сертифікат.

При цьому судом першої інстанції прийнято до уваги ту обставину, що виробник засвідчив про необов'язковість сертифікації вказаного комплексу, а не про її відсутність. Крім того, правильність роботи програмного забезпечення обґрунтовується щоденними звітами операторів, які підтверджують правильність команд, що набираються оператором та передаються програмою для відпуску ПММ паливно-роздавальними колонками та відповідають відомостям видачі ПММ. Крім того, як зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, відомості про виявлену недостачу, які підтверджені відповідним актом перевірки в повній мірі відповідають даним, які зафіксовані за допомогою вказаного обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, у вимогах заявленого позову позивачі просили визнати незаконним та скасувати наказ №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНПР ПАТ "Укрнафта" в частині п.3 наказу щодо розрахунку матеріальної шкоди та п.5 наказу щодо утримання грошових коштів із заробітної плати оператора АЗС ОСОБА_3 Посилаючись на незаконність оскаржуваних п.3, п.5 даного наказу, позивачі у позові стверджували, що: 1. До відповідальності притягнуто ОСОБА_9, а не ОСОБА_3, тобто, до відповідальності притягнуто іншу особу. 2. Оскаржуваний наказ №509 від 21.06.2017 року не є наказом про притягнення працівників до матеріальної відповідальності, і тому є незаконним проведення відрахування. 3. У оскаржуваному наказі №509 від 21.06.2017 року та акті №06.2.1-09/18.Ч від 14.06.2017 року не встановлена вина позивачів та прямий причинний зв'язок з виявленою нестачею на загальну суму 14 067,83 грн., а саме: бензину А-92 в кількості 471 л на суму 9 693 грн. 18 коп., дизпалива в кількості 218 л на суму 4 311 грн. 17 коп. та мастила М 10Г2К в кількості 3 л на суму 63 грн. 48 коп. 4. На позивачів покладено колективну відповідальність, відповідно до договору про колективну (бригадну) відповідальність, який не було погоджено із профспілковим комітетом та відсутній наказ про запровадження колективної матеріальної відповідальності. За даних обставин позивачі стверджували, що відсутні підстави для застосування відповідачем колективної (бригадної) відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що вищезазначені доводи та підстави на які посилались позивачі у обгрунтування вимог позову, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи, оскільки вказані доводи позивачів спростовані дослідженими судом першої інстанції доказами в ході судового розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вказаного висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для його скасування, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Твердження позовної заяви відносно того, що оскаржуваним наказом відповідача №509 від 21.06.2017 року до відповідальності притягнуто ОСОБА_9, а не ОСОБА_3, тобто, до відповідальності притягнуто іншу особу, не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого позову. Оскільки згідно наказу відповідача №739 від 28.09.2017 року ''Про внесення змін до наказу № 509 від 21.06.2017 року'' (а.с.112, том1), у зв'язку із допущеною опискою під час написання прізвища оператора автозаправної станції №1 бази матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_3, прізвище оператора АЗС №1 БМТЗ ''ОСОБА_9С.'' у пунктах 3,4,5,12 наказу читати, як ОСОБА_3

Доводи позивачів відносно того, що відсутні підстави для застосування відповідачем колективної (бригадної) відповідальності, оскільки на них покладено колективну відповідальність відповідно до договору про колективну (бригадну) відповідальність, який не було погоджено із профспілковим комітетом та відсутній наказ про запровадження колективної матеріальної відповідальності, не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого позову. Оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 30.11.2006 року між оператором АЗС 3 розряду ОСОБА_2 та НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' було укладено та підписано договір про повну особисту матеріальну відповідальність (а.с.23, том 1). Вказаний договір продовжував діяти і після переведення ОСОБА_2 у грудні 2006 року на постійне місце роботи на вказаній посаді. 25.11.2010 року між оператором АЗС 3 розряду ОСОБА_3 та НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' було укладено та підписано договір про повну особисту матеріальну відповідальність (а.с.76, том 1). Як вбачається із наказу від 25.11.2010 року №52 ''Про встановлення колективної матеріальної відповідальності на складах та АЗС Бази МТЗ'' (а.с.121-122, том 1), з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей і у зв'язку із виробничою необхідністю, з 25.11.2010 року на складах та АЗС Бази МТЗ запроваджено колективну матеріальну відповідальність. Вказаний наказ підписано начальником НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_10, а також підписано та погоджено головою профкому НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_11 25.11.2010 року було укладено та підписано договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' і членами колективу бригади АЗС №1 м.Прилуки в особі керівника колективу (бригадира) ОСОБА_3 (а.с.24-27, том 1). Як вбачається із даного договору, членами бригади є: ОСОБА_3 (керівник колективу (бригади)), ОСОБА_2, ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги стверджують, що акт департаменту функціонального контролінгу контрольно-ревізійної служби східного нафтопромислового району від 14.06.2017 року № 06.2.1-09/18.Ч не є належним доказом по справі, оскільки даний акт складено без дотримання порядку, встановленого законом. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що даний акт не визначає та не встановлює, якими неправомірними діями заподіяно шкоду, чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до виникнення шкоди, в чому полягала вина працівника, у якій обстановці заподіяно шкоду, чи були створені умови, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і роботу з ними. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вказаний акт містить в собі посилання на те, що факт нестачі, виявленої на АЗС№1 БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ПАТ ''Укрнафта'', зафіксовано актом контрольних замірів від 27.04.2017 року. Акт контрольних замірів складено відповідно до вимог та за формою, які визначені приписами ''Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України'' (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за №805/15496). Зазначений акт містить в собі всі необхідні дані щодо марки та видів ПММ, їх залишків у ємностях та залишків відповідно до документів бухгалтерського обліку. За даних обставин, проведеною 27.04.2017 року перевіркою залишків ПММ на АЗС№1 встановлено: фактичну наявність нафти та нафтопродуктів за марками і видами, а також суми готівки на АЗС; проведено зіставлення фактичної наявності нафти та нафтопродуктів за марками і видами з даними бухгалтерського обліку; перевірено дотримання умов та порядку зберігання нафти та нафтопродуктів, а також готівки на АЗС. При цьому необхідно зазначити, що результати проведених на АЗС замірів засвідчені підписом оператора АЗС ОСОБА_2 Щодо можливих причин виявленої нестачі у операторів ОСОБА_3 та ОСОБА_7, як матеріально-відповідальних осіб, були відібрані пояснення, у яких вони не наводять відповідних причин виникнення нестачі. ОСОБА_2 таких пояснень не надавав у зв'язку із його звільненням 28.04.2017 року за п.2 статті 41 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції послався на акт контрольного заміру на АЗС від 27.04.2017 року, не взявши при цьому до уваги, що до вказаного акту було внесено недостовірні дані. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено, що контрольний замір ПММ 27.04.2017 року проведено комісією шляхом фактичного визначення залишків ПММ у ємностях, при цьому актом заміру від 27.04.2017 року зафіксовано нестачу бензину А-92.

Доводи апеляційної скарги вказують, що відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції необгрунтовано прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, які підтвердили безпідставність вимог заявленого позову. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та задоволення вимог заявленого позову, оскільки відповідно до приписів статті 90 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів. При цьому положення ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України регламентують, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції в ході розгляду даної справи не встановлено порушення позивачами своїх трудових обов'язків, також не встановлено наявності причинного зв'язку між порушеннями, допущеними позивачами, і нанесеною шкодою, при цьому не встановлено вини позивачів у заподіянні шкоди. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Як встановлено в ході судового розгляду даної справи, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами в ході проведення перевірки обліку та правильності списання ПММ на АЗС БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' було виявлено неналежне виконання трудових обов'язків операторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Зокрема, в ході порівняння відомостей обліку видачі ПММ та змінних звітів АЗС №1 КПТС за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 року було встановлено, що оператори АЗС №1 в окремі дні відпускали дизпаливо в кількості, яка не була вказана у відомостях обліку видачі дизпалива. Одночасно в ці дні оператори АЗС №1 на окремі автотранспортні засоби списували таку кількість дизпалива, яка не відпускалась, але водії розписувались у відомості про отримання саме цієї кількості дизпалива. Такі дії відбувались під час перебування на АЗС№1 автотранспортного засобу, який переданий НГВУ в користування ДПРЗ-5 УДСНС (''пожежна машина''). Звіркою відомостей обліку видачі дизпалива та звітів КПТС виявлено випадки, коли оператори АЗС №1 відпускали дизпаливо на автотранспортні засоби ДПРЗ-5 в кількості значно більшій, ніж на них було списано, в той же час на автотранспортні засоби НГВУ було відпущено дизпалива в кількості значно меншій, ніж на них було списано. Таким чином, за період з 01.01.2017 року по 30.04.2017 було відпущено дизпалива в загальній кількості 11325,18 л на суму 213 910 грн. Непроведення відпуску дизпалива на вказані автотранспортні засоби ЦТТ та відпуск дизпалива в кількості, що не вказана у відомостях обліку видачі у 23 випадках було виявлено під час перебування на зміні оператора АЗС№1 ОСОБА_2 та в 1 випадку було виявлено під час перебування на зміні оператора АЗС №1 ОСОБА_3 За порушення трудової дисципліни наказом №1136-к від 30.06.2017року оператору ОСОБА_3 було оголошено догану та було позбавлено премії на 100% за червень 2017 року.

В подальшому під час перевірки порядку видачі ПММ на АЗС №1 БМТЗ, яка проводилась в період з 20.04.2017 року по 05.05.2017 року, працівниками служби безпеки Чернігівського нафтопромислового району при звірці комп'ютерного звіту АЗС №1 та видаткової відомості від 20.04.2017 року, заповненої оператором ЗС 3 розряду БМТЗ ОСОБА_3, були виявлені відмінності кількості виданого дизельного пального, а саме: згідно видаткової відомості в 07 год. 34 хв. на автомобіль КрАЗ-65063 УПП-1600/100 д/н СВ 4025АН під керуванням ОСОБА_18 було видано 200 л ДП, проте, у комп'ютерному звіті відображено запис про видачу в даний час лише 100 л ДП. Як було встановлено в подальшому, оператором АЗС №1 БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_3 20.04.2017 року фактично було відпущено через рукав 12 ПРК 6 відповідно до шляхових листів 332 літри дизпалива, що на 98 літрів менше, ніж зазначено у відомості обліку. При цьому в цей же день ОСОБА_3 у змінному звіті безпідставно завищила фактичні показники лічильника на 101 літр. Акт від 20.04.2017 року, складений за участю інженера з ПММ БМТЗ ОСОБА_16, електрослюсаря по ремонту УРП ОСОБА_19, електромонтера БВО ДПНР ОСОБА_20 та оператора АЗС-1 БМТЗ ОСОБА_3 під час проведення робіт по визначенню точності доз видачі палива колонками на АЗС-1 БМТЗ фіксує показання лічильника після закінчення роботи станом на 10 год. 30 хв. ''6164986''. Після цього з рукава 11 ПРК 6 було здійснено чотири видачі дизпалива у кількості 335 л. Таким чином, на кінець зміни фактичні показники лічильника повинні були складати ''6165321''. Проте, оператор ОСОБА_3 у змінному звіті зазначила показники ''6165422'', що на 101 літр більше фактичних показників. За порушення трудової дисципліни наказом №807-к від 12.06.2017 року оператору ОСОБА_3 було оголошено догану та позбавлено премії на 100% за квітень 2017 року.

Перевіркою, яка була проведена у період з 20.04.2017 року по 05.05.2017 року працівниками служби безпеки Чернігівського нафтопромислового району встановлено, що 03.04.2017 року оператор АЗС №1 БМТЗ НГВУ ''Чернігівнафтогаз'' ОСОБА_2, перебуваючи на робочому місці самочинно видав водію автоколони №1 ЦТТ ОСОБА_21 35 літрів бензину А-92 з АЗС №1, які вони вирішили використати для власних потреб. У звітній документації по відпуску ПММ (відомість обліку видачі бензину А-92 та змінний звіт за 03.04.2017 року, який надається в бухгалтерію БМТЗ) вказані 35 л бензину А-92 оператором АЗС №1 ОСОБА_2 за 03.04.2017 рік відображені не були.

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до п.2.13. робочої інструкції операторів заправних станцій (а.с.57-58, том 1), на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було покладено обов'язок проводити правильне та достовірне оформлення документації АЗС відповідно до вимог керівних документів та проводити оформлення звітних матеріалів по роботі АЗС. Згідно п.4.4. робочої інструкції операторів заправних станцій, оператор заправних станцій, як матеріально-відповідальна особа, несе відповідальність за неналежне ведення облікової та звітної документації, допущення виникнення нестач або лишків нафтопродуктів, які знаходяться на обліку АЗС.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилаються на незаконність встановлення на АЗС комп'ютерної системи, яка здійснює контроль за відпуском ПММ. Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

А саме, як вбачається із листа TOB ''НАФТОГАЗ ІНЖИНІРИНГ'' від 04.08.2017 року (а.с.249, том 1), сертифікат на вказане обладнання надати неможливо, оскільки дане обладнання не є метрологічним, воно не виконує фіскальних функцій, не має механізмів друку фіскальних звітів, не реєструється в державних органах та не вимагає обов'язкової сертифікації. Вказаний комплекс програмних і технічних засобів та спеціалізований контрольно-касовий апарат (СЕККА) ''ND-74'' виробляються компанією ТОВ ''НД ПРОДАКШН'', що є постачальником технічних рішень для автоматизації АЗС, нафтобаз та газових сховищ. Виробник має необхідні знання та досвід у створенні систем керування для АЗС, СЕККА ''ND-74'' внесено до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій в розділі ''Спеціалізовані електронні контрольно - касові апарати для реалізації пального''. СЕККА відповідає технічним вимогам до спеціалізованих електронних контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій та іншим вимогам діючого законодавства щодо обладнання такого типу, про що свідчить наданий сертифікат.

При вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції прийнято до уваги ту обставину, що виробник засвідчив про необов'язковість сертифікації вказаного комплексу, а не про її відсутність. Крім того, правильність роботи програмного забезпечення обґрунтовується щоденними звітами операторів, які підтверджують правильність команд, що набираються оператором та передаються програмою для відпуску ПММ паливно-роздавальними колонками та відповідають відомостям видачі ПММ. Крім того, як зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, відомості про виявлену недостачу, які підтверджені відповідним актом перевірки в повній мірі відповідають даним, що зафіксовані за допомогою вказаного обладнання.

За даних обставин доводи апеляційної скарги відносно того, що дані системи управління відпуску палива на базі комплексу програмних і технічних засобів КПТЗ ND 2017 КІ, не можна брати до уваги через відсутність відповідного сертифікату, не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому необхідно зазначити, що виробник засвідчив необов'язковість сертифікації вказаного комплексу, а не її відсутність. Правильність роботи програмного забезпечення підтверджується щоденними звітами операторів, які вказують на правильність команд, які набираються оператором та передаються програмою для відпуску ПММ паливно-роздавальними колонками та відповідають відомостям видачі ПММ.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не було взято до уваги доповідні записки позивачів, адресовані керівництву підприємства щодо збереження ПММ, на думку апеляційного суду, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки вказані доповідні записки не спростовують тверджень та висновків оскаржуваних позивачами п.3, п.5 наказу №509 від 21.06.2017 року "Про перевірку КРС СНПР ПАТ "Укрнафта".

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 21.08.2018 рік.

Головуючий:Судді: