Провадження №2-з/760/334/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Ковальській К.О.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою судді від 10 грудня 2018 року відкрито провадження у справі загальне позовне провадження.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 26.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком Миколою Олександровичем, а також до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам вселятися до квартири АДРЕСА_1 та/або знімати з реєстрації в квартирі ОСОБА_1.

Заява обґрунтована тим, що предмет позову стосується права розпорядження Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Наразі, таким правом протиправно володіє відповідач. Позивач зазначає, що вже бачив оголошення про продаж квартири, крім того, до квартири вже намагались ввійти невідомі позивачу особи. В разі продажу частини квартири позивача може бути виселено з квартири, що є єдиним місцем його проживання. Іншого місця проживання позивач не має. Крім того, відповідно до п. 26 Правила реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 р. № 207 , позивача може бути в будь-який момент знято з реєстрації в квартирі, як особу, що відчужила житло. Позивач вважає, що продаж зазначеного майна може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання договору недійсним.

Метою забезпечення позову сторона позивача вказала вжиття судом, у провадженні, якого знаходиться справа, заходів, щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі вищенаведеного, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту обґрунтована, оскільки, повідомлені стороною позивача обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони до набрання чинності рішенням у справі будь-яким особам вселятися до квартири АДРЕСА_1 та/або знімати з реєстрації в квартирі ОСОБА_1, оскільки, вказана вимога є необґрунтованою.

Крім того, суд вважає, що невжиття даного виду забезпечення позову не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналізуючи матеріали цивільної справи, суд вважає, що правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву - задовольнити частково.

Накласти арешт на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 26.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенком Миколою Олександровичем.

В іншій частині - відмовити.

Дані позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1

Дані відповідача: ОСОБА_3, дата народження невідома, РНОКПП: невідомий, адреса: АДРЕСА_1

Дані третіх осіб: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Косенко Микола Олександрович, адреса: АДРЕСА_2

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: