_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2018

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою у якій просив встановити факт, що він з 22.09.2008р. постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом з своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Необхідність встановлення цього факту мотивую тим, що після смерті матері відкрилася спадщина на квартиру за вказаною адресою та автомобіль.

Представник заявника та заявник заяву підтримали.

Представник заінтересованої особи до суду не явився, заперечень не надав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала пояснення, що заявник ОСОБА_1 з 2008р. проживав постійно з матір`ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Сама вона мешкає поверхом вище.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю заявника. Померла залишила заповіт (а.с.11) за яким усе своє майно заповіла заявнику.

Відповідно до довідки №49668234 (а.с.8) від 31.10.2017 року після смерті ОСОБА_3 була заведена спадкова справа.

Заявник у встановлений законодавством шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

31.10.2017р. він звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Третьої одеської державної нотаріальної контори на що 1.11.2017р. отримав відмову у вчинення нотаріальної дії у зв`язку з пропуском вказаного шестимісячного строку.

Згідно ст. 315 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1220,1221,1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлений строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому положеннями частини 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1220 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Однією з ознак постійності проживання спадкоємця з спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути родичі спадкодавця, причому ними можуть також бути й особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права свідчить про те, що центральною ознакою постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем є наявність взаємних прав та обов`язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, доданих до неї документів (а.с.9) та пояснень свідка ОСОБА_4 , заявник постійно мешкав з спадкодавцем ОСОБА_3 з 2008 року, однак доказів, у порушення вимог ст.81 ч.1 ЦПК України, ведення з нею спільного господарства та наявності спільних з нею прав та обов`язків суду не надав. Крім того, заявник одружений та зареєстрований з 2000 року за іншою ніж спадкодавець адресою:АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно положень ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якими визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання; реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів та може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання, та прийшов до висновку, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому цим законом порядку, отже заявник на день відкриття спадщини, не проживав зі спадкодавцем, оскільки був зареєстрований за іншою адресою.

Отже факт постійного або тимчасового проживання встановлюється відповідно до приписів вказаної норми Закону.

До показань свідка про постійне проживання заявника у квартирі АДРЕСА_1 разом з своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд ставиться критично, оскільки ця особа мешкає поверхом вище і не освідчена у систематичному веденні померлої з заявником спільного господарства.

Суд також критично оцінює дані довідки №116 від 28.10.2017р. (а.с.19) щодо проживання заявника у квартирі АДРЕСА_1, оскільки така довідка не підтверджена показаннями особи, що її видала та по суті протирічить своїй формі, оскільки надається щодо осіб, які є зареєстрованими, відповідно до Положення про порядок надання жилої площі в Українській РСР, та у якій відсутні дані про сусідів, які б це підтверджували.

Заявник пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви для прийняття спадщини, після чого обрав спосіб захисту своїх прав подавши дану заяву.

На підстав викладеного суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки сукупність доказів наявних у справі не дає суду підстав для того, щоб стверджувати, що заявник постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 разом з своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 4-13,76-89,258-273, 280-289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Бескровний Я. В.