Справа № 752/2236/15-ц
Провадження № 6/752/771/18
У Х В А Л А

іменем України

11.10.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

при секретарі Павлюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

в с т а н о в и в:

рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. (а.с. 82 та 127 т.2)

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про відстрочення виконання судового рішення. В обґрунтування заяви вказує на наявність в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва цивільної справи № 752/15831/16-ц за його позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання умов договору недійсними.

В судовому засіданні заявник підтримав свою заяву та просив суд відстрочити виконання судового рішення до вступу в законну силу рішення у вказаній цивільній справі.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, зазначивши про необґрунтованість заяви ОСОБА_1

Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

Згідно ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року та постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено й з ОСОБА_1 стягнуто кредитну заборгованість. (а.с. 82 та 127 т.2)

В обґрунтування наявності підстав до відстрочення виконання судового рішення ОСОБА_1 вказував на наявність в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва цивільної справи № 752/15831/16-ц за його позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання умов договору недійсними.

Разом з тим, відповідно керівних роз'яснень, які містяться у п. 10 Постанови Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Між тим, заявником не було надано жодних доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, а наведені ним підстави не можуть бути визнанні судом такими, що вказують на відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд приходить до висновку, що указані в заяві про відстрочку виконання рішення суду обставини, у розумінні ст. 435 ЦПК України не є винятковими та такими, що дають підстави для відстрочення виконання рішення суду, оскільки сам по собі факт наявності в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва цивільної справи № 752/15831/16-ц за його позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання умов договору недійсними не є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

За таких обставин, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: