справа № 361/5908/16-ц
провадження № 2/361/125/18
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
за участю секретарів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство ВТБ Банк (далі Банк або ПАТ ВТБ Банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року в розмірі 1034273 грн. 80 коп. звернути на користь ПАТ ВТБ Банк стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,3 м2, житловою площею 38,7 м2, що на праві спільної власності належить ОСОБА_5 (1/3 частка) та ОСОБА_6 (2/3 частки), шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до Закону України Про виконавче провадження, за початковою ціною 907775 грн., а також виселити та зняти з реєстрації всіх осіб, які проживають у вказаній квартирі.

В обґрунтування позову зазначало, що 05 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (далі ВАТ ВТБ Банк або також Банк), правонаступником якого є ПАТ ВТБ Банк, і третьою особою у справі ОСОБА_7 (далі Позичальник або Клієнт), укладено генеральну угоду № 09 із змінами і доповненнями, за умовами якої того ж дня, 05 вересня 2007 року, між ОСОБА_8 і Позичальником був укладений кредитний договір № 12.52-09/07-СК, згідно із умовами п. 1.1 якого Банк надав Позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 95000,00 доларів США, строком користування до 04 вересня 2013 року, зі сплатою за користування кредитом 13,5 % річних. ОСОБА_8 свої зобовязання за цим кредитним договором виконав повністю шляхом перерахування вказаної суми на рахунок Позичальника, що підтверджується меморіальним ордером.

Відповідно до договорів про внесення змін до кредитного договору № 1 від 31 серпня 2009 року та № 3 від 19 жовтня 2012 року із 31 серпня 2009 року по 31 серпня 2010 року процентна ставка складала 12 %, з 01 вересня 2010 року 13,5 %, строк кредитування було збільшено до 04 вересня 2016 року.

Згідно із умовами договору про внесення змін до вказаного кредитного договору № 4 від 24 грудня 2014 року Банк і ОСОБА_7 домовилися здійснити конвертацію кредитних коштів у гривню шляхом надання Позичальнику кредитних коштів у розмірі 943987 грн. 01 коп. для погашення ним заборгованості за кредитним договором у розмірі 48409,59 доларів США, строк кредитування по 04 вересня 2016 року.

У звязку з невиконанням Позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, станом на 14 березня 2016 року третя особа ОСОБА_7 має заборгованість перед ОСОБА_8 за цим кредитним договором, з яких: 741954 грн. 40 коп. поточна заборгованість за кредитом, 193054 грн. 90 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 63854 грн. 76 коп. прострочена заборгованість по процентам, 15922 грн. 24 коп. поточна заборгованість по процентам.

Також на підставі п. 7.1 кредитного договору, ст. ст. 549, 611, 625, 1050 ЦК України ОСОБА_8 за прострочення виконання Позичальником своїх грошових зобовязань за кредитним договором нараховано пеню за несвоєчасну сплату процентів і повернення кредиту в розмірі 14831 грн. 74 коп., три проценти річних за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 592 грн. 33 коп. і 437 грн. 92 коп. та інфляційні витрати, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту і сплати процентів, у розмірі 400 грн. 13 коп. і 3225 грн. 38 коп. відповідно.

Всього загальна сума заборгованості третьої особи ОСОБА_7 перед ПАТ ВТБ Банк за кредитним договором № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року станом на 14 березня 2016 року складає 1034273 грн. 80 коп.

Крім зазначеного вище кредитного договору, 05 вересня 2007 року між ОСОБА_8 і двома відповідачами у справі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (далі Іпотекодавці) був укладений іпотечний договір № 12.52-09/07-ДІ1, який посвідчений нотаріально. За умовами цього договору з метою виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором відповідачі передали в іпотеку ОСОБА_8 належну їм на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,3 м2, житловою площею 38,7 м2 (далі предмет іпотеки).

07 квітня 2016 року у звязку з невиконанням ОСОБА_7 своїх зобовязань за кредитним договором Банк відповідно до п. 4.2 іпотечного договору, ст. 35 Закону України Про іпотеку направляв на адресу Іпотекодавців вимоги про усунення порушення з вимогою виконання зобовязання, проте ці вимоги були залишені відповідачами без задоволення, тому ПАТ ВТБ Банк змушене звернутися до суду з цим позовом за захистом порушеного права.

Представник позивача ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_8 повністю, звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором та виселити з квартири всіх осіб, які там проживають.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, у яких зазначали, що позовні вимоги ОСОБА_8 вони не визнають, просили суд у задоволенні позову відмовити та розглянути справу за їхньої відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 у судовому засіданні позов не підтримав, просив суд у задоволенні позову ПАТ ВТБ Банк про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_8 не реалізував позасудового способу врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на передану в іпотеку квартиру за наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, до державного реєстратора для реєстрації права власності на предмет іпотеки Банк теж не звертався, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Подання ОСОБА_8 до суду позову є передчасним з тих підстав, що зобовязання виникло внаслідок надання валютного кредиту, до цих правовідносин застосуванню підлягають положення Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предмет іпотеки. Також вказував на те, що предмет іпотеки квартира АДРЕСА_1 придбана не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою. Постановляючи рішення про продаж предмета іпотеки та виселення відповідачів, суд повинен зазначити в рішенні постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють. Крім того, вказував, що Банк пропустив позовну давність для звернення до суду з цим позовом.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

05 вересня 2007 року між ВАТ ВТБ Банк, правонаступником якого є позивач ПАТ ВТБ Банк, і третьою особою ОСОБА_7 було укладено генеральну угоду № 09, предметом якої є надання Клієнту кредитних коштів у порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, які є невідємними його частинами.

Відповідно до п. 1.2 даної угоди загальний розмір позичкової заборгованості Клієнта за наданими в рамках цієї угоди кредитами не повинен перевищувати 200000,00 доларів США на дату надання кредиту, термін дії угоди по 04 вересня 2017 року.

Того ж дня, 05 вересня 2007 року, на підставі зазначеної генеральної угоди № 09 між ВАТ ВТБ Банк і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 12.52-09/07-СК.

Згідно із п. п. 1.1, 2.2 цього договору Банк надав Позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 95000,00 доларів США, строком користування до 04 вересня 2013 року, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,5 % річних. Кредит надавався шляхом перерахування коштів на рахунок Позичальника № 1696 у Першій Київській філії ПАТ ВТБ Банк.

Суд встановив, що Банк свої зобовязання за зазначеним кредитним договором виконав повністю та перерахував вказану грошову суму на рахунок Позичальника, що підтверджується меморіальним ордером № TR.2015.1 від 06 вересня 2007 року.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору Позичальник зобовязувався повернути ОСОБА_8 отриманий кредит та сплатити проценти за його користування в повному обсязі, у строки та в порядку, встановленому кредитним договором, зокрема, графіком погашення кредиту, який є Додатком № 1 до цього договору та його невідємною частиною.

За змістом п. 8.1 кредитного договору у разі прострочення Позичальником зобовязань з погашення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно із умовами кредитного договору більше 3 (трьох) банківських днів, Позичальник зобовязаний сплатити на користь ОСОБА_8 пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення від суми прострочених зобовязань.

У п. п. 8.3, 8.4 кредитного договору визначено, що забезпечення виконання зобовязань Позичальника перед ОСОБА_8 по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та інших видатків за кредитним договором є майно та (або) майнові права Позичальника і третіх осіб (поручителів, майнових поручителів, гарантів) згідно із укладеними договорами застави, поруки та гарантії. Договори, угоди і документи, оформлені з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, є його невідємною частиною.

Також 05 вересня 2007 року між ВАТ ВТБ Банк (далі також Іпотекодержатель) і відповідачами у справі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір № 12.52-09/07-ДІ1, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за № 5055.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.3 іпотечного договору предметом цього договору є передача Іпотекодавцями в іпотеку ОСОБА_8 нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих кімнат, загальною площею 68,3 м2, жилою площею 38,7 м2, для забезпечення виконання в повному обсязі зобовязань Позичальника за генеральною угодою № 09 від 05 вересня 2007 року та кредитними договорами, що укладені та/або будуть укладені на її підставі. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцями на праві спільної часткової власності: 1/3 частка ОСОБА_5 та 2/3 частки ОСОБА_6

Згідно із п. 1.4 іпотечного договору предмет іпотеки на момент укладення даного договору сторонами оцінено в 528000 грн., що за курсом НБУ на день підписання договору становить 104554,46 доларів США.

У п. 4.1 даного іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за кредитними договорами у повному обсязі, включаючи сплату основної суми боргу, неустойки, процентів та інших платежів, витрат, повязаних з предявленням вимоги і зверненням стягнення на предмет іпотеки, збитків, завданих порушенням основного зобовязання.

За змістом п. 4.2 іпотечного договору у разі невиконання зобовязань Іпотекодавцями за будь-яким договором, що є невідємною частиною генеральної угоди, Іпотекодержатель має право достроково вимагати виконання зобовязань в повному обсязі за всіма іншими договорами, укладеними на підставі генеральної угоди та задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до умов п. 5.1 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором ОСОБА_8.

31 серпня 2009 року, 14 вересня 2010 року та 19 жовтня 2012 року між ОСОБА_8 та Позичальником були укладені відповідно договори про внесення змін № 1, № 2 та № 3 до кредитного договору № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року, згідно із якими, зокрема, змінено процентну ставку, яка з 31 серпня 2009 року по 31 серпня 2010 року складала 12 %, з 01 вересня 2010 року 13,5 %, збільшено строк кредитування по 04 вересня 2016 року.

Згідно із умовами договору про внесення змін № 4 до кредитного договору від 24 грудня 2014 року Банк і ОСОБА_7 дійшли згоди про здійснення конвертації кредитних коштів у гривню шляхом надання Позичальникові кредиту в розмірі 943987 грн. 01 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 48409,59 доларів США, щомісячне повернення кредиту і сплата процентів здійснюється відповідно до Графіка. Виконання Позичальником своїх зобовязань за цим кредитним договором забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1, що належить майновим поручителям ОСОБА_5 та ОСОБА_6, загальною площею 68,3 м2 та порукою останньої.

Надання ОСОБА_8 Позичальнику вказаної суми грошових коштів у гривнях для погашення заборгованості підтверджується меморіальним ордером № 22063 від 24 грудня 2014 року.

Також 24 грудня 2014 року між позивачем ПАТ ВТБ Банк і двома відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, який посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 3635.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є , зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

За змістом положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року, укладеним між ОСОБА_8 і ОСОБА_7, вбачається, що станом на 14 березня 2016 року загальна сума заборгованості Позичальника за цим договором з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми складає 1034273 грн. 80 коп., з яких: 741954 грн. 40 коп. поточна заборгованість за кредитом, 193054 грн. 90 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 63854 грн. 76 коп. прострочена заборгованість по процентам, 15922 грн. 24 коп. поточна заборгованість по процентам; 14831 грн. 74 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів і кредиту, 592 грн. 33 коп. три проценти річних за прострочення сплати кредиту, 437 грн. 92 коп. три проценти річних за прострочення сплати процентів, 400 грн. 13 коп. інфляційні втрати, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту, 3225 грн. 38 коп. інфляційні втрати, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів.

03 лютого 2016 року за вих. № 89/100-2 Банк направляв на адресу ОСОБА_7 лист-вимогу, у якому, посилаючись на невиконання останнім своїх зобовязань за кредитним договором та наявність заборгованості, вимагав від Позичальника виконати свої зобовязання, повернути повністю всю суму заборгованості за кредитом, а також сплатити штрафні/договірні санкції протягом 60 календарних днів з дати відправлення вимоги.

05 квітня 2016 року за вих. № 218/100-2 і № 214/100-2 на виконання вимог ст. 35 Закону України Про іпотеку ПАТ ВТБ Банк направляло на адресу відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 лист-вимогу про усунення порушення, у якому вказувало про наявність заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором, вимагало виконання порушеного зобовязання протягом 60 календарних днів з дати відправлення вимоги та вказувало на те, що у разі непогашення у визначений цією вимогою строк заборгованості за кредитним договором у повному обсязі Банк для забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору буде ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ці вимоги відповідачами залишені без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України Про іпотеку від 05 червня 2003 року № 898-IV іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 7 Закону України Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

У ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України Про іпотеку встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 цього ж Закону п оложення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Із звіту про оцінку майна від 16 січня 2018 року, проведеного Товариством з обмеженою відповідальністю Українська експертна група, вбачається, що вартість предмета іпотеки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на момент оцінки становить 907775 грн., тому вказану суму суд визначає початковою ціною реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи неналежне виконання третьою особою ОСОБА_7 своїх зобовязань за кредитним договором № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року, наявність заборгованості Позичальника за цим договором у загальному розмірі 1034273 грн. 80 коп., залишення без задоволення обома відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 письмових вимог щодо усунення порушення зобовязання, суд дійшов висновку, що позов ПАТ ВТБ Банк у частині звернення стягнення на предмет іпотеки належну Іпотекодавцям на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення зазначеної суми заборгованості за кредитним договором ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

Доводи представника третьої особи про те, що позов ПАТ ВТБ Банк про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає з тих підстав, що Банк всупереч умовам п. п. 6.1, 6.2 іпотечного договору не звертався до відповідачів з пропозицією позасудового врегулювання даного спору шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки чи шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, що свідчить про відсутність порушення прав ОСОБА_8 відповідачами як Іпотекодавцями та відсутність підстав для задоволення позову, висновків суду щодо задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не спростовують, оскільки право вибору способу захисту порушеного права належить саме позивачу.

Наявність в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання не перешкоджає ОСОБА_8 застосувати інші визначені Законом України Про іпотеку способи звернення стягнення на предмет іпотеки та не позбавляє його права звернутися у будь-який час до суду за захистом своїх порушених прав у встановленому законом порядку, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися у позасудовому або судовому порядку, зокрема, на підставі рішення суду.

Безпідставним є і посилання представника третьої особи на те, що до суду позов про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ ВТБ Банк подано зі спливом позовної давності.

За змістом положень ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Заяви про застосування спливу позовної давності відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6, яким законом надано таке право, із обґрунтуванням пропуску позивачем ПАТ ВТБ Банк строку звернення до суду з цим позовом не подавали. ОСОБА_9 того, пропуску ОСОБА_8 позовної давності судом не вбачається.

У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 1304-VII (далі Закон № 1304-VII), що набрав чинності 07 червня 2014 року, встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири.

Згідно із правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15 та від 02 березня 2016 року № 6-1356цс15, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Установлений Законом № 1304-VII мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Оскільки вказаний Закон № 1304-VII не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, тому він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Із змісту іпотечного договору № 12.52-09/07-ДІ1 від 05 вересня 2007 року вбачається, що предметом іпотеки є належна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,3 м2. Ця квартира є предметом іпотеки за кредитним договором № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 20017 року, за яким третій особі ОСОБА_7 було надано кредит в іноземній валюті в розмірі 95000,00 доларів США.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що на предмет іпотеки належну відповідачам на праві спільної власності трикімнатну квартиру поширюються норми Закону № 1304-VII, тому на період дії встановленого цим Законом мораторію рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виконанню не підлягає.

Що стосується вимоги ПАТ ВТБ Банк щодо виселення та зняття з реєстрації всіх осіб, які проживають у зазначеній вище квартирі, суд дійшов наступних висновків.

У ч. 3 ст. 39 Закону України Про іпотеку передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 40 цього ж Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 109 ЖК України).

Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 643/2333/15-ц зазначив, що за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України Про іпотеку та ст. 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло лише у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК України). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст. 1322 ЖК України.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постановах від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, від 14 грудня 2016р. у справі № 6-1141цс16.

Із п. 2.5 кредитного договору № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_8 і третьою особою ОСОБА_7, вбачається, що кредитні кошти в розмірі 95000,00 доларів США надавалися ОСОБА_8 Позичальнику на споживчі цілі.

Із іпотечного договору № 12.52-09/07-ДІ1 від 05 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_8 і двома відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6, видно, що предмет іпотеки трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 68,3 м2, жилою площею 38,7 м2 належить ОСОБА_5 (1/3 частка) і ОСОБА_6 (2/3 частки) на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 1996 року, що свідчить про те, що вказана квартира, яка є предметом іпотеки, була придбана не за рахунок наданих ОСОБА_8 кредитних коштів.

Виходячи з наведеного, особи, які проживають у зазначеній вище квартирі, яка придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, не підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення, тому правових підстав для задоволення позову ОСОБА_8 в цій частині судом не вбачається.

При подачі до суду цього позову за вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ ВТБ Банк сплатило судовий збір у розмірі 15514 грн. 11 коп., за вимогу про виселення 1378 грн.

Враховуючи, що позов ОСОБА_8 задоволено частково на його користь з ОСОБА_5 і ОСОБА_6 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог згідно із ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15514 грн. 11 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263 265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № 12.52-09/07-СК від 05 вересня 2007 року в розмірі 1034273 (один мільйон тридцять чотири тисячі двісті сімдесят три) грн. 80 коп., з яких: 741954 грн. 40 коп. поточна заборгованість за кредитом, 193054 грн. 90 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 63854 грн. 76 коп. прострочена заборгованість по процентам, 15922 грн. 24 коп. поточна заборгованість по процентам; 14831 грн. 74 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів та повернення кредиту, 592 грн. 33 коп. три проценти річних за прострочення сплати кредиту, 437 грн. 92 коп. три проценти річних за прострочення сплати процентів, 400 грн. 13 коп. інфляційні втрати, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту, 3225 грн. 38 коп. інфляційні втрати, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо сплати процентів; звернути на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 68,3 м2, житловою площею 38,7 м2, що на праві спільної власності належить ОСОБА_5 (1/3 частка) та ОСОБА_6 (2/3 частки), шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до Закону України Про виконавче провадження, за початковою ціною 907775 (девятсот сім тисяч сімсот сімдесят пять) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк судовий збір у сумі 5171 (пять тисяч сто сімдесят одна) грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк судовий збір у сумі 10342 (десять тисяч триста сорок дві) грн. 74 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03 червня 2014 року № 1304-VII, виконанню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.