Провадження №2/760/868/18
Справа №760/2429/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарях Здорик Л.В., Матвєєнку Т.А., Козак К.В., Ковальській К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

08.02.2016 до Солом'янського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, та просила: визнати причини пропуску строку ОСОБА_3 для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, поважними та визначити ОСОБА_3, як спадкоємцю п'ятої черги за законом, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7 Л І., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., на один місяць після набрання рішенням суду законної сили.

Позов обгрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її троюрідний брат - ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина на ѕ квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 61.6 кв.м., яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 28 жовтня 1993 року, та гараж площею 19.5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, «Зірка-1» обслуговуючий кооператив, гараж НОМЕР_1 вул. Чернишевського, 37.

Позивач посилалася на те, що переглядаючи Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з метою уточнення інформації щодо власного майна, випадково дізналася, що ОСОБА_4 оформила на себе право власності на 3/8 квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, номер: 1289, виданого 20.11.2014 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною.

Дізнавшись про спадкове майно, на яке позивач претендувала, як спадкоємець п'ятої черги за законом, вона звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко Марини, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, на що отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин пропущення строку встановленого законом, а саме шість місяців.

В обґрунтування поважності причин пропуску звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вказала, що 28.09.2013 помер її чоловік, та з вересня місяця 2013 року й по липень 2014 року, вона займалася питаннями, пов'язаними з пошуком місця для поховання праху свого померлого чоловіка.

Позивачем зазначено, що оскільки вона є пенсіонером, яка живе лише на свою пенсію, коштів на купівлю ділянки під захоронення праху свого чоловіка вона не мала. Не маючи коштів на ділянку для захоронення позивач намагалася підпоховати прах свого чоловіка до могили матері померлого чоловіка або своєї бабусі (ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 39 років та ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 70 років. З метою з'ясування місця поховання бабусі та матері померлого чоловіка, позивач протягом тривалого часу зверталася до Центрального архіву, голови Партії Зелених України ОСОБА_10, голови КМДА ОСОБА_11, за результатами чого їй було рекомендовано для отримання дозволу на поховання урни з прахом ОСОБА_12 в колумбарій стіні Байкового або Міського (Берковецького) кладовищ, порадили звернутись до управління ритуальних послуг Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Позивачка посилалася на те, що в процесі всіх вищезазначених подій по пошуку можливості поховати прах чоловіка, перебуваючи в важкому психологічному стані, в травні місяці вона випадково дізналася про смерть свого троюрідного брата - ОСОБА_7, від своєї матері, яка фактично з січня місяця приховувала від позивача факт смерті брата, причиною цього був родинний конфлікт між сторонами, при цьому, відповідач є рідною сестрою позивача. На питання стосовно спадку, який залишився після смерті ОСОБА_7, мати позивача відповіла, що все спадкове майно ОСОБА_7 залишив відповідачу за заповітом, та, щоб позивач не втручалася.

Зазначено, що позивачка, перебуваючи у важкому стані через те, що досі не може облаштувати місце поховання праху свого померлого вже практично 8 місяців тому чоловіка, не стала продовжувати розмову зі своєю матір'ю щодо смерті брата та спадщини, на яку вона мала право нарівні з відповідачкою, до того ж, вона зрозуміла зі слів матері, що брат склав за життя заповіт на відповідачку на все своє майно.

Позивачем пояснено, що лише 21.07.2014 позивачці вдалося поховати прах свого померлого чоловіка, після чого через брак коштів та безрезультатних пошуків місцезнаходження поховання матері померлого чоловіка та своєї бабусі, вона перебувала в тяжкому психологічному та моральному стані, через що, потребувала відпочинку та психологічної реабілітації аби прийти до тями після тяжкої утрати. В той час, аби допомогти своїй матері та підтримати її в скрутний час, ОСОБА_13 запросила пожити до себе на дачу позивача, яка знаходиться за адресою: Васильківський район, с. Мала Солганівка, садове товариство «Руслан», ділянка № НОМЕР_3. Позивач погодилася на пропозицію доньки, та проживала у доньки протягом п'яти місяців з 22.07.2014 до 20.12.2015. При цьому, 20.12.2014 з донькою позивача трапився нещасний випадок. ОСОБА_13, що є донькою позивача, отримала закритий перелом обох кісточок правого гомілкоступневого суглобу зі зміщенням уламків, через вказану важку травму дочки позивач була змушена почати догляд за донькою, оскільки її донька не має власної сім'ї, чоловіка чи дітей та була самотньою.

Позивач зазначила, що 22.12.2014 її донька ОСОБА_13 проходила лікування в амбулаторному режимі, а 05.01.2015 ОСОБА_13 була госпіталізована до Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», де наступного дня їй було зроблено операцію, а саме: відкриту репозицію уламків двох кісточок правої гомілки, МОС 1/3 трубчатою пластиною та гвинтами латеральної кісточки, медіальної кісточки за Вебером. Після операції ОСОБА_8 перебувала в лікарні до 13.01.2015, де її постійно провідувала та доглядала виключно позивач та в період з 14.01.2015 по 11.03.2015 ОСОБА_8 продовжувала лікування в амбулаторному режимі, при цьомуу березні 2015 року ОСОБА_13 тільки починала вчитися ходити після операції. В зв'язку з тим, що ОСОБА_13 значний час була не в змозі самостійно пересуватися, позивач взяла на себе всі клопоти, пов'язані з доглядом та лікуванням доньки. В період з березня по травень 2015 року позивач взагалі не мала вільного часу, адже займалася доглядом за травмованою донькою та хворою матір'ю, яка майже не могла ходити та не бачила.

Позивач посилалася на те, що 08.05.2015, перебуваючиу своєї матері в зв'язку з доглядом за нею, був доставлений лист на ім'я відповідача, оскільки відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 (тобто у матері). Через те. що в квартирі перебували тільки позивач з матір'ю, позивач отримала лист, в отриманні якого розписалася. Передаючи лист матері позивач звернула увагу на те, що лист надійшов від Солом'янського суду м. Києва, що викликало у позивача занепокоєння, та згодом 27.05.2015, у позивача виникли підозри, що лист може бути пов'язаний зі смертю її троюрідного брата.

07.07.2015, позивач переглядаючи Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з метою уточнення інформації щодо власного майна, вирішила перевірити інформацію стосовно адреси, де проживав її покійний троюрідний брат та з'ясувала, що частина майна, яка належала її покійному брату, оформлена на відповідача на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, номер 1289, виданого 20.11.2014, яке видане нотаріусом. Тоді позивач зрозуміла, що саме приховували від неї мати та відповідач.

Позивач вказав, що зрозумівши, що її ввели в оману рідні для неї люди (мати га рідна сестра - відповідач), 08.07.2015 зовсім втратила будь-які сили до нормального життя, перебувала в тяжкому психологічному стані, та була фізично знесилена в зв'язку з довго триваючими негативно впливаючими на її стан та її життя подіями, як-то: втратою чоловіка, тяжкою травмою доньки та доглядом за донькою та хворою матір'ю тощо. Донька, злякавшись за стан матері, знову запропонувала матері полишити все та поїхати до доньки на дачу аби відпочити, підлікуватися та прийти до тями після всіх вищеописаних подій, які відобразилися на її фізичному та психологічному самопочутті, де перебуває й на дату звернення до суду із позовом.

Позивачем зазначено, що впродовж кількох місяців її донька намагалася допомогти їй, та здійснювала пошук місцезнаходження нотаріуса, але за попередньою адресою нотаріус вже не знаходився, так як переїхав до іншого офісу. Після кількох місяців відновлення, та з допомогою доньки, яка все таки знайшла нову адресу нотаріуса, позивач все таки вирішила звернутися до нотаріуса стосовно спадщини, на яку вона могла претендувати після смерті троюрідного брата, і вже 22.09.2015 звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, на що отримала відмову з причин пропущення строку встановленого законом, а саме: шість місяців. Крім того, вказала, що нею було з'ясовано, відповідачем також було оформлено на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, номер 1292, виданого 20.11.2014, належний померлому братові гараж, площею 19.5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, «Зірка-1» обслуговуючий кооператив, Гараж НОМЕР_1 вул. Чернишевського 37.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач вважає, що пропустила 6-місячний строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті троюрідного брата ОСОБА_7 з об'єктивних, незалежних від її волі, дій чи бездіяльності, причин, які є поважними, та суттєво впливали на її життя та можливість вчасно зорієнтуватися в питанні належного виконання нею як ймовірною спадкоємицею за законом, своїм обов'язком подати заяву про прийняття спадщини до нотаріуса.

Позивач вказала, що враховуючи наявні в неї докази, підтверджують відсутність у неї можливості для подання заяви про прийняття спадщини в установлений законодавством строк, а беручи до уваги також її психологічний, моральний та фізичний стан, і той факт, що мати позивача та її рідна сестра, як виявилося, навмисно приховували від позивача факт відкриття спадщини, ввівши позивача в оману щодо того, що все майно ОСОБА_7 передав відповідачу за заповітом, просить суд вважати причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом від ОСОБА_7І поважними.

Ухвалою судді від 10.02.2016 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

Представником позивача 16.03.2016 усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 18.03.2016 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

25.04.2016 адресу суду від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко Марини Олександрівни надійшли пояснення на позов, в якому остання зазначила, що спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_14 зареєстрована в Спадковому реєстрі 03.03.2014 року за № 55803063 та 04 березня 2014 року за вихідним № 24/02-14 було надіслано повідомлення на адресу останнього проживання спадкодавця: АДРЕСА_3, до всіх, кого це стосується про відкриття спадщини щодо майна померлого ОСОБА_7 та про запрошення усіх зацікавлених спадкоємців звернутися до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи. 13 березня 2014 року, заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 було подано ОСОБА_6 та вказана заява про прийняття спадщини подана нею особисто у встановлений ст. 1270 Цивільного Кодексу України строк, відповідає вимогам ст. 1269 Цивільного Кодексу України і зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 3 (за 2014 рік). В процесі вивчення поданих документів та за даними Спадкового реєстру про наявність заповітів було з'ясовано наявність складеного померлим заповіту, посвідченою 15.08.1997 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2с-436 (станом на 03.03.2014 року є чинним), та заповіту, посвідченого 23.03.2012 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-339 (станом па 03.03.2014 року є чинним).

Зазначила, що за даними, наданими П'ятою Київською державною нотаріальною конторою на мій запит, згідно Заповіту, посвідченого 15.08.1997 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2с-436, все своє майно померлий ОСОБА_7 заповідав ОСОБА_15 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві 14 жовтня 2010 року), а відповідно до Заповіту, посвідченого 23.03.2012 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-339, померлий ОСОБА_7 заповів на ім'я ОСОБА_4, Ѕ частину від належних йому на праві власності ѕ частин квартири АДРЕСА_4. Вищевказаний заповіт оформлений належним чином та відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 1247 та 1248 Цивільного кодексу України.

Також було з'ясовано, що до складу спадкового майна, належного померлому ОСОБА_7 на момент смерті, входять: ѕ частини квартири АДРЕСА_4; гараж НОМЕР_1 в ГБК «Зірка-1» по вул. Чернишевського, 37 Солом'янського району м. Києва та грошові вклади в АТ «Ощадбанк», в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та в ПАТ «Брокбізнесбанк». Отже, Заповітом, посвідченим 23.03.2012 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-339, не охоплено усе спадкове майно.

Нотаріус вказала, що станом на 20 серпня 2014 року, спадщину після смерті ОСОБА_7, прийняли ОСОБА_4 та ОСОБА_26. Інших спадкоємців, які б мали право спадкувати за законом після смерті ОСОБА_7 та прийняли спадщину - немає.

Зазначено, що згідно довідки № 329 від 05 лютого 2014 рокуКП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центр обслуговування споживачів №2 (форма №3), ОСОБА_6 постійно проживала зі спадкодавцем з 11 жовтня 2011 року. Документів про родинні зв'язки із померлим ОСОБА_6 не подавала. Оскільки остання не має кровного споріднення зі спадкодавцем, на момент відкриття спадщини не проживала спільно зі спадкодавцем п'ять років, третьою особою було встановлено, що вона не є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Факт родинного зв'язку ОСОБА_4 зі спадкодавцем, було встановлено рішенням Святошинського районного суду м. Києва, від 16 жовтня 2014 року по справі № 759/9903/14-ц, де вказано, що спадкодавець ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є троюрідними братом та сестрою.

Третя особа посилалася на те, що на момент подання спадкоємицею ОСОБА_4 заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом від 20 листопада 2014 року, зареєстрованої в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 23 (за 2014 рік) для оформлення спадщини минув термін 10 місяців. На підставі вищевказаного, нею 20 листопада 2014 року було видано відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на ім'я ОСОБА_4, як спадкоємиці за законом 5 черги спадкування у відповідності зі ст. 1265 Цивільного Кодексу України (інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно).

Вказала, що 22 вересня 2015 року (через 20 місяців з моменту відкриття спадщини) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 звернулася особисто ОСОБА_3, вказана заява була зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 28 (за 2015 рік). Розглянувши вказану заяву ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, нотаріусом, у письмовому листі за вихідним № 94/01-16 від 24 вересня 2015 року було роз'яснено ОСОБА_3, що на момент подання вищевказаної заяви № 28 від 22 вересня 2015 року про видачу свідоцтва про право на спадщину, минув строк у шість місяців для прийття спадщини, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України. На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_3 постійно зі спадкодавцем не проживала, (що перевірено за Довідкою форми №3, виданою 05 лютого 2014 року за № 329 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центр обслуговування споживачів №2), і згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України не може вважатися такою, що прийняла спадщину.

Також зазначено, що заяв від спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7, про надання, відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, згоди спадкоємцю ОСОБА_3 на подання заяви про прийняття цієї спадщини - немає. Станом на 22 вересня 2015 року, спадкова справа № 1/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 є закритою датою 20 листопада 2014 року, оскільки видано відповідні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом па усе заявлене спадкове майно.

Нотаріус наголосила на тому, що нею було роз'яснено ОСОБА_3, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування постановлено, що додатковий строк для прийняття спадщини визначається судом, якщо причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними. Згідно абзацу 6 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7, поважними с причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій. На яке, ОСОБА_3 заперечила, що її причини для пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, оскільки вона не знала, що ОСОБА_18 помер.

Таким чином, керуючись ст. 49 Закону України «Про нотаріат», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу М.О. Бровченко, 24 вересня 2015 року за вих. №:95/02-31 було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Також третя особа посилалася на те, що згідно позовної заяви, позивач вказала причиною пропуску строку для прийняття спадщини, в тому числі, неможливість знайти місцезнаходження нотаріуса, оскільки адреса робочого місця була змінена, на що третя особа зауважила, що адреса її робочого місця змінилася 01 квітня 2015 року, що з моменту відкриття спадщини склало 14 місяців, а оскільки дочка позивача вміє користуватися мережею «Інтернет» (що вбачається з її заяви про вміння переглядати дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), то в пошукових системах є безліч посилань на приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. із зазначенням місця розташування робочого офісу, номерів робочого та мобільних телефонів.

Крім того, третя особа вказала, що Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 3.5. 3.23. глави 10 Розділу II) визначено, що своєчасно надісланою вважається заява про прийняття спадщини, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим, відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу навіть після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, та у випадку надходження заяви, справжність підпису, на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках нотаріус бере до уваги ту заяву, яка була зареєстрована першою у Журналі реєстрації вхідних документів.

У зв'язку з вищенаведеним, на погляд третьої особи, щоб вчасно подати заяву про прийняття спадщини, у ОСОБА_3 не було об'єктивних перешкод.

Так, просить суд прийняти її пояснення по справі та розглядати справу по суті у її відсутність.

28.04.2016 протокольною ухвалою суду витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко Марини Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи, після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_19.

02.06.2016 від представника відповідача адресу суду надійшли заперечення на позов, в яких сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Представник відповідача посилався на те, що у своєму позові позивач, в контексті щодо отримання інформації про смерть ОСОБА_7, слушно зазначає слово «випадково дізналася», що є свідченням відсутності фактичних родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_7, оскільки вона не цікавилася життям останнього, та почала створювати видимість родинного зв'язку тільки після того як дізналася про наявність спадщини після смерті ОСОБА_7

Також вказав, що позивачем не було надано до суду жодних належних доказів, які б у своїй сукупності чи кожен окремо підтверджували факт важкого фізичного та психологічного самопочуття позивача. Таким чином, не вбачається жодних документальних підтверджень зазначеної позивачем обставини, у зв'язку з чим суд не може брати до уваги твердження позивача, які не підтверджуються належними доказами.

Зазначено, що період отримання донькою позивача зазначених в позовній заяві травм припадає на період після шестимісячного терміну на отримання спадщини за законом після померлого ОСОБА_7 Позивач у, передбачений законом строк не зверталася до нотаріуса за місцем знаходжений спадщини, з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, по-перше не підтримувала жодних стосунків з ОСОБА_7, що відповідно підтверджується й тим, що про його смерть позивач дізналася через певний проміжок часу, випадково як зазначає сама позивач в позовній заяві, при цьому не придавши великого значення такій події.

Вказав, що з позовної заяви, та копій документів долучених до неї, не вбачається жодних поважних обставин, за яких позивач не мала змоги звернутися у передбачений законом шестимісячний строк до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, а обставини, на які посилається позивач як на підтвердження поважності причини пропуску шестимісячного строку, не є поважними, оскільки не були такими, що унеможливлювали вчинення позивачем дій, пов'язаних із поданням, у передбачений законом строк, заяви до нотаріуса за місцем знаходження спадкового майна, про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Виходячи з вищевикладеного на підставі норм законодаства, сторона відповідача вважає, що перелік обставин пропуску строку для прийняття позивачем спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, не є поважними, оскільки не є об'єктивними та істотними труднощами для спадкоємця, та не виражалися наприклад, у виді тривалої хвороби, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо, а отже не є такими, що можна вважати поважними.

Представник відповідача наголошував також на тому, що посилання позивача на необізнаність до 07.07.2015 про наявність спадщини після смерті ОСОБА_7, на яку стала претендувати з вказаного часу, та яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не може братися судом до уваги, оскільки згідно абзацу 12 п. п. 2 п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як необізнаність особи про наявність спадкового майна, а також догляд за іншими непрацездатними особами. Довідки з травмпунктів, листи непрацездатності, консультативні заключення відносно ОСОБА_13, дочки позивача, які вона надає на підтвердження поважності пропуску строку, не можуть бути судом взяті до уваги, оскільки не стосуються предмету позову, та в порядку, встановленому законом, не підтверджують поважність пропуску позивачем строку.

Також зазначено, що позивач на підтвердження поважності пропуску строку подала до суду довідку, видану головою правління садового товариства «Руслан» ОСОБА_21, в якій зазначено, що ОСОБА_3 з 22.07.2014 по 20.12.2014 та з 08.07.2015 й по теперішній час проживає в с. Мала Солтанівка, що знаходиться за межами м. Києва. Такі твердження позивача є неправдивими та спростовуються тим, що в зазначений період позивач разом із відповідачем в порядку черговості кожні два дні в тижні доглядала за їхньою хворою матір'ю.

29.06.2016 на адресу суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко Марини Олександрівни надійшла належним чином завірена копія спадкової справи, після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_19.

Протокольною ухвалою суду від 16.08.2016 залучено до участі у справі третю особу - ОСОБА_6.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Також представник відповідача в обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову додатково вказав, позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджували б наявність родинних зав'язків між нею та покійним ОСОБА_7, що є підставою для спадкування за законом, а також ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 постійно із спадкодавцем не проживала, жодних документальних доказів, які б у своїй сукупності чи кожен окремо підтверджували факт важкого фізичного чи психологічного стану позивачки, наявності у неї хвороби у зазначений період часу до суду надано не було. Окрім того, зазначено, що щонайменше кожні два дні у місті Києві у період часу з літа 2014 по грудень 2014 року позивач бував у Києві, оскільки вона з сестрою ( позивач і відповідач) доглядали почергово за їх хворою та майже сліпою мамою, яка проживає у м. Києві, а добровільний від'їзд ОСОБА_3 у населений пункт Київської області, що знаходиться близько в 50 км від м. Києва, не відповідає передбаченим законодавствам критеріям поважності причин, а саме: не становив істотних труднощів для позивачки на вчинення дій щодо звернення із заявою на прийняття спадщини. Сторона відповідача вважає, що у 2015 році пригнічений психологічний стан і проживання поза межами м. Києва не стали перешкодою для позивачки для того, щоб 22.09.2015 звернутися до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто, очевидне маніпулювання позивачем фактичними обставинами на свою користь.

Представник відповідача посилався на те, що всі надані пояснення позивача щодо повернення її у грудні 2014 року до м. Києва для догляду за донькою та матір'ю (до березня 2015 року) не стосуються суті справи, адже ці події виходять за рамки 6 місячного строку для прийняття спадщини. При цьому, сторона відповідача ввжаєа, що обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які полягають у догляді за хворою донькою не є поважними, а відповідно надані позивачем на підтвердження даних обставин довідки з травмпунктів виписки історії хвороби, консультативні заключення та листки непрацездатності доньки позивачки не мають доказового значення.

Також сторона відповідача вказує, що у своїй позовній заяві позивач також зазначає, що тільки 07.07.2015 стало відомо про те, що ОСОБА_4 успадкувала частину майна ОСОБА_7 за законом, а відповідно про її можливість бути спадкоємцем, проте до 22.09.2015 (протягом майже 3 місяців) вона не зверталась ні до нотаріуса, ні до суду із позовною заявою, а посилання на труднощі у пошуку нотаріуса в суді жодними доказами підтверджено не було, і така обставина з принципу розумності вбачається сумнівною.

Таким чином, сторона відповідача вказує, що з матеріалів справи не вбачаються наявність у позивача поважних причин для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в матеріалах справи наявне її клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними сестрами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5.

Згідно пояснень сторін, померлий ОСОБА_7 був троюрідним братом сторін.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті останнього відкрилася спадщина, яка складається з: ѕ частини квартири АДРЕСА_4; гараж НОМЕР_1 в ГБК «Зірка-1» по вул. Чернишевського, 37 Солом'янського району м. Києва та грошові вклади в АТ «Ощадбанк», в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та в ПАТ «Брокбізнесбанк»

Позивач 22.09.2015 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченко Марини Олександрівни із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом у зв'язку зі смертю її троюрідного брата ОСОБА_7

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом №95/02-31 від 24.09.2015, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна відмовила ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ст.ст. 17270, 1272 ЦК України, оскільки, минув строк у шість місяців для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України та на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_3 постійно зі спадкодавцем не проживала, (що перевірено за Довідкою форми №3, виданою 05 лютого 2014 року за № 329 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центр обслуговування споживачів №2). Також нотаріусом було повідомлено позивача про те, що спадкова справа № 1/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 закрито 20 листопада 2014 року, оскільки видано відповідні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на усе заявлене спадкове майно.

З матеріалів справи вбачається, що померлим ОСОБА_7 за життя було складено заповіт, посвідчений 15.08.1997 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2с-436, та заповіт, посвідчений 23.03.2012 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-339 (станом па 03.03.2014 є чинним).

За даними, наданими П'ятою Київською державною нотаріальною конторою згідно Заповіту, посвідченого 15.08.1997 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2с-436, все своє майно померлий ОСОБА_7 заповідав ОСОБА_22 (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві 14 жовтня 2010 року), а відповідно до Заповіту, посвідченого 23.03.2012 П'ятою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 5-339, померлий ОСОБА_7 заповів на ім'я ОСОБА_4, Ѕ частину від належних йому на праві власності ѕ частин квартири АДРЕСА_4.

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 частин квартири АДРЕСА_5, реєстровий №1286.

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/8 частин квартири АДРЕСА_5, реєстровий №1289.

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною видано ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж НОМЕР_1 в ГБК «Зірка-І», який розташований по вулиці Чернишевського, 37 в місті Києві, реєстровий №1292.

20 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко Мариною Олександрівною видано ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади АТ «Ощадбанк», в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та в ПАТ «Брокбізнесбанк», реєстровий №1295.

Так, ОСОБА_3, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 та просить суд визнати причини пропуску строку ОСОБА_3 для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, поважними та визначити ОСОБА_3, як спадкоємцю п'ятої черги за законом, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., на один місяць після набрання рішенням суду законної сили. Як на підставу поважності пропуску подання заяви про прийняття спадщини посилається на: не вчасну обізнаність про смерть ОСОБА_7, необізнаність про існування спадкового майна, тривалу неможливість поховання праху свого померлого чоловіка, тривалого перебуванням за межами м. Києва, догляд за хворими донькою та матір'ю.

На підтвердження вищезазначеного, позивачем надано суду копії наступних документів:

свідоцтва про смерть ОСОБА_12, який помер 28.09.2013,

повторних свідоцтв про смерть ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6,

звернень до голови КМДА ОСОБА_23 та голови Партії Зелених України ОСОБА_10 з приводу необхідності здійснення поховання праху ОСОБА_12,

відповідей Державного архіву м. Києві від 27.05.2014, Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) від 20.05.2014 з приводу захоронення праху ОСОБА_12,

свідоцтва про поховання ОСОБА_12, від 21.07.2014,

довідки Садового товариства «Руслан» від 19.12.2015 №8, в якій зазначено, що ОСОБА_3 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_7, що належить ОСОБА_13, з 22.07.2014 по 20.12.2014 та з 08.07.2015 по теперішній час,

довідки Травмпункту Святошинського району м. Києва №17329, виданої ОСОБА_13 20.12.2014,

листків непрацездатності серії АГН №129806, АГЛ №037537, АГТ №805029, АГТ №854165, виданих ОСОБА_13,

консультативних заключень хворого ОСОБА_13,

виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_13,

витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №40251018 від 07.07.2015, №45971290 від 20.10.2015.

У свою чергу, відповідач заперечував проти позову, наголошуючи на відсутності належних доказів, які б підтверджували як родинні відносини між позивачем та померлим ОСОБА_7, а також підтвердження важкого фізичного чи психологічного стану, наявність у неї хвороби. Також посилається на неповажність зазначених позивачем обставин в обґрунтування пропуску строку із заявою про прийняття спадщини, та зокрема, зазначено, що від'їзд позивача за межі м. Києва, у населений пункт Київської області, не становив істотних труднощів для неї на вчинення дій щодо звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, зазначено, що всі інші надані пояснення позивача щодо повернення її у грудні 2014 року до м. Києва для догляду за донькою та матір'ю (до березня 2015 року) не стосуються суті справи, адже ці події виходять за рамки 6 місячного строку для прийняття спадщини.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка є дочкою позивача, пояснила, що після смерті її батька, чоловіка позивачки, остання перебувала у не дуже доброму психологічному стані у зв'язку зі смертю чоловіка та неможливостю захоронити його прах, з приводу свого пригніченого стану до лікаря не зверталася. Після смерті свого чоловіка, позивач не спілкувалася із ОСОБА_7 та не цікавилася нічим, в тому числі життям останнього. Також вказала, що, коли позивачка перебувала у селі Мала Солтанівка, вона приходила і доглядала замість матері за бабусею, матір'ю сторін. Вказала, що у дитинстві її мати часто бачилась з ОСОБА_7, будучи дорослою майже не бачились, на похороні останнього присутньою не була та про смерть останнього дізналася зі слів своєї матері, та за ОСОБА_7 не доглядала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що жила позивач на дачі, в с. Мала Солтанівка, майже по сусідству, часто бачила позивача, яка перебувала у пригніченому стані після смерті чоловіка. Зазначила, що позивач проживала з середини літа 2014 року до кінця 2014 року, та з середини літа 2015 року до кінця 2015 року на дачі, однак, і сама свідок не постійно перебуває у с. Мала Солтанівка, та її посада як голови садового товариства «Руслан» не передбачає де хто де перебуває.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка відповідачка ОСОБА_4 пояснила, що після смерті своєї дружини у 2010 році, за ОСОБА_7 інколи доглядали сусіди, а також інша сестра, та згодом він попросив її, як родичку доглядати за ним і допомагати у побуті, на що вона погодилася та робила до його смерті, та сама займалася його захороненням. Вказала, що ОСОБА_3 не цікавилася життям ОСОБА_25, бачилась з ним лиш одного разу, не допомагала йому та взагалі не була присутня на його похороні. Свідок також зазначила, що позивач взагалі не розказувала їй нічого про своє життя, тим більше, не цікавилася у неї з приводу спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_7 лише іноді розповідала щось про своє життя їхній матері. Свідок вказала, що позивач сторони, з 2009 року по 04.04.2016, дату смерті їхньої матері, по черзі доглядали останню 2 дні через 2 дні, оскільки, мати була хворою та сліпою, та вважає, що оскільки позивачка доглядала матір, то й жила вона у Києві. Свідок вказала, що не помічала за позивачем, що остання після смерті чоловіка перебувала у пригніченому стані чи хворіла, на її думку, позивачка мала нормальний вигляд і була здоровою. Крім того, вказала, що про наявність спадщини після смерті ОСОБА_7, позивачка дізналась із позовної заяви ОСОБА_27, яка була адресована ОСОБА_17 та надійшла на адресу їхньої матері, після чого ОСОБА_3 влаштувала скандал, оскільки їй не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_4, у зв'язку з чим в подальшому і звернулася до суду із вказаною позовною заявою до ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

У відповідності до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено право спадкоємця за законом чи заповітом прийняти спадщину або відмовитись від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, яка відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Стаття 1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У пункті 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Також, вказано, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Крім того, у п. 2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що помилковою є практика судів, які визнають причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними із порушенням вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв'язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків.

Правила частини третьої 1272 Цивільного кодексу України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом не приймаються до уваги покази свідка ОСОБА_13, оскільки вказані покази не мають значення для справи, спростовуються та не підтверджуються матеріалами справи.

Також судом не приймаються до уваги покази свідка ОСОБА_21.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги пояснення сторін та свідків, суд вважає недоведеними обставини, наведені позивачем, як на підставу підтвердження поважності причин несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, оскільки у позивача, як спадкоємця не було перешкод для подання такої заяви, а зазначені нею обставини у їх сукупності, суд вважає неповажними.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд, керуючись ст.ст. 1216, 1220, 1222, 1223, 1261-1265, 1268-1272 ЦК України, статтями 3, НОМЕР_1 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко Марина Олександрівна, ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: