Провадження № 2/761/2638/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

за участю :

секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

представника позивача - Павлова П.І.,

представника відповідача

ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 серпня 2007 року між ВАТ „Державний ощадний банк України" та відповідачем було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2246. Згідно умов договору, позивач зобов'язався надати відповідачеві грошові кошти в сумі 35000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а саме до 22.08.2008 року. 30 травня 2008 року між банком та відповідачем було укладено Додатковий договір 1 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2246 від 22 серпня 2007 року, яким Сторони домовилися про збільшення ліміту кредиту. 26 лютого 2010 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2246 від 22 серпня 2007 року, яким Сторони прийшли до згоди щодо реструктуризації простроченої заборгованості по кредиту та зміни графіку погашення кредиту шляхом перерахування сплати прострочених платежів рівномірними частинами на весь термін кредитування, що залишився, та зменшення розміру щомісячних платежів, що мають сплачуватися з лютого 2010 року по січень 2011 року в межах строку кредитування. 22.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № 4947, де п. 1.1. договору передбачено, що, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель (Позивач) цим приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, предмет іпотеки, який належить на праві власності Іпотекодавцю. 11.02.2010 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №7002, відповідно до якого відповідач 2 зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених кредитним договором, але в результаті порушення відповідачами умов кредитного договору станом на 11.01.2017 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, у відповідачів наявна заборгованість у сумі 38596,53 доларів США, з яких: 17732,02 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 6328,93 доларів США - заборгованість по процентам; 9194,73 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 3287,03 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року;1512,93 доларів США - сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 540,89 доларів США - сума 3% від прострочених сум заборгованості по відсоткам за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року. Свої обов'язки позивач виконав своєчасно і сумлінно - банк надав, а відповідач 1 отримав грошові кошти на загальну суму 62010,00 доларів США. Проте, відповідачі свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконують, у результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2246 від 22.08.2007 року в розмірі 38596,53 доларів США, де: 17732,02 доларів США - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 6328,93 доларів США - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом; 9194,73 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 3287,03 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 1512,93 доларів США - сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 540,89 доларів США - сума 3% від прострочених сум заборгованості по відсоткам за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року та судові витрати.

Ухвалою судді від 18.09.2017 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою Апеляціного суду м. Києва від 07.02.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року.

Ухвалою суду від 14.02.2018 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 21.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача 1 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач 2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, підтримав пояснення зазначені у відзиві, додатково зазначив, що банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши 28.03.2014 року претензію про дострокове негайне повернення всієї суми кредиту і пов'язаних з ним платежів, тим самим змінивши строк виконання основного зобов'язання та не звернувшись протягом 6 місяців до поручителя, тому порука вважається припиненою.

Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.04.2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 4947 від 22.08.2007 року, а саме на нерухоме майно - садовий будинок АДРЕСА_2, загальною площею 62, 60 кв. м., житловою площею 30, 80 кв. м. та земельну ділянку площею 0, 0460 гектарів, що знаходиться на території АДРЕСА_2 з цільовим призначенням - ведення садівництва, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1). Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - садового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 62, 60 кв. м., житловою площею 30, 80 кв. м. та земельної ділянки площею 0, 0460 гектарів, що знаходиться на території АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (, адреса: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г) як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» зі встановленням ціни продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії реалізації. За рахунок коштів, отриманих від реалізації у встановленому порядку предмета іпотеки задовольнити вимогу публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" у розмірі 23 826 (двадцять три тисячі вісімсот двадцять шість) доларів США 17 центів, яка виникла з Договору відновлювальної кредитної лінії № 2246 від 22 серпня 2007 року. Надано публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, комунальних підприємствах (зокрема, але не обмежуючись, в органах Державної міграційної служби України. Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. Державній реєстраційній службі України, Житлово-експлуатаційних конторах, в органах Державного агентства земельних ресурсів України тощо) та в нотаріусів, будь-яких документів, заяв та інформацію (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки, інформаційні довідки, довідки форми №3, тощо) необхідних для продажу предмета іпотеки - садового будинку АДРЕСА_2, загальною площею 62, 60 кв. м., житловою площею 30. 80 кв. м. та земельної ділянки площею 0,0460 гектарів, що знаходиться на території АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2. Надано публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» право замовити та отримати (в тому числі від імені ОСОБА_2) в органах Державного агентства земельних ресурсів України технічну документацію із землеустрою, землевпорядну та іншу документацію для отримання кадастрового номера на земельну ділянку, розміром 0,0460 га з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, що виданий Київською міською радою 28 грудня 1999 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 90-2-01827. Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в розмірі 3405,05 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21.10.2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року змінено. Зменшено суму вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України», яка виникла з договору відновлювальної кредитної лінії № 2246 від 22.08.2007 року з 23 826,17 доларів США до 19 924, 63 долари США. В решті рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року залишено без змін.

Судами встановлено, що 22 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством „Державний ощадний банк України" в особі філії - Печерського відділення № 3715 - позивачем і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 2246.

Згідно п.1.1. Кредитного договору позивач зобов'язався надати позичальнику - відповідачу грошові кошти в сумі 35 000 дол. США, а позичальник зобов'язався отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором.

Згідно п. 1.7. кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси банку на рахунок в Банку по: погашенню Кредиту, після закінчення періоду надання кредиту (до 22 серпня 2008 року згідно п. 1.4. Кредитного договору) згідно наступного графіку - щомісячно з вересня 2008 року по січень 2016 року включно рівними частинами в сумі по 389 дол. США, а останній платіж в сумі 379 лол. США - не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена Кредитним договором; сплаті процентів, які нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом щомісячно, починаючи з місяця в якому видано перший транш, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення Кредиту, що визначена Кредитним договором.

Згідно п. 1.6. Кредитного договору, дата остаточного погашення кредиту не пізніше 22 лютого 2016 року.

30 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір 1 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2246 від 22 серпня 2007 року, яким сторони домовилися про збільшення ліміту кредиту та пункти 1.1, 1.3 та 1.6. Договору відновлювальної кредитної лінії було викладено в новій редакції, а саме Сторони погодили суму ліміту кредиту і визначили його в розмірі 49 505(сорок дев'ять тисяч п'ятсот п'ять) доларів США; змінено графік погашення кредиту в частині розміру погашення обов'язкової суми.

26 лютого 2010 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2246 від 22 серпня 2007 року, яким Сторони прийшли до згоди щодо реструктуризації простроченої заборгованості по кредиту та зміни графіку погашення кредиту шляхом перерахування сплати прострочених платежів рівномірними частинами на весь термін кредитування, що залишився, та зменшення розміру щомісячних платежів, що мають сплачуватися з лютого 2010 року по січень 2011 року в межах строку кредитування.

Таким чином, п. 1.7. Договору відновлювальної кредитної лінії було викладено у наступній редакції, а саме, позичальник зобов'язується щомісячно до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок в Банку по: погашенню кредиту в сумі 6 088, 61 дол. США - до січня 2010 року включно; погашення кредиту в сумі 276, 00 дол. США - щомісячно з лютого 2010 року по січень 2011 року включно; погашення кредиту в сумі по 658, 00 дол. США - щомісячно з лютого 2011 року по січень 2016 року включно, а останній платіж в сумі 624, 39 дол. США - не пізніше дати остаточного погашення Кредиту; сплаті процентів, які нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з серпня 2007 року, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення кредиту.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що відповідачка отримала від позивача кредит на суму 49 489, 64 дол.США., однак відповідачка свої обов'язки по погашенню заборгованості виконувала не належним чином, в зв'язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка станом на 22.04.2015 р. становить 23 826 (двадцять три тисячі вісімсот двадцять шість) доларів США 17 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.04.2015 р. складає 530 756, 03 грн., що складається із: 7 204 доларів США 39 центів - загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу); 10 527 доларів США 63 центи - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (по основному боргу); 3 943 доларів США 77 центи - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.3.1., 4.3.5. Кредитного договору відповідач зобов'язався відповідати перед Банком по своїх зобов'язаннях, що випливають з цього Договору, всіма власними коштами та майном та належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання.

Пункт 4.2.2. Кредитного договору визначає, що при виникненні простроченої заборгованості за Кредитом та/або процентами Позивач набуває право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором, та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.3.3. визначено обов'язок відповідача - позичальника у випадку порушення умов кредитного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом і комісійної винагороди позичальник зобов'язався сплатити на користь позивача пеню в розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. В зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, загальний розмір пені станом на 22.04.2015р. становить 2 150,38 доларів США, виходячи із розрахунку (1 568,78 доларів США нарахованої пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом + 581,60 доларів США нарахованої пені по кредиту за несвоєчасне його погашення).

Згідно п. 3.1. Кредитного договору виконання позичальником зобов'язання за цим Договором забезпечено нотаріально посвідченим Іпотечним договором на Предмет іпотеки, а саме 22.08.2007 року між Банком (Іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (надалі - Іпотекодавець та/або Відповідач) було укладено Іпотечний договір № 4947 (надалі - Іпотечний договір), де п. 1.1. Договору передбачено, що, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з Кредитного договору, Іпотекодавець передає в іпотеку, а Іпотекодержатель (Позивач) цим приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, предмет іпотеки, який належить на праві власності Іпотекодавцю.

Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: садовий будинок .АДРЕСА_2. Садовий будинок загальною площею 62, 60 кв. м., житлова площа 30, 80 кв. м., зазначений на плані літерою «А» та має наступні споруди: сарай - під літерою «Б», вбиральня - під літерою «В», душова під літерою «Г», спорудження - № 1 -№ 3 № 1 та земельна ділянка площею 0, 0460 гектарів, що знаходиться на території АДРЕСА_2. Цільове призначення - ведення садівництва.

Право власності на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності, серія НОМЕР_3, видане Головним управлінням житлового забезпечення, виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна ївсністрація) 08 вересня 2004 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 31 серпня 2004 року № 1580-С/ГК, зареєстроване в Київському міському бюро гянічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 14 вересня 2004 в реєстрову книгу № 27-38 за № 6153 та державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4, що виданий Київською міською радою 28 грудня 1999 на підставі Рішення Київської міської ради № 90-8/191 від 1" грудня 1998 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №90-2-01827.

Пунктом 3.1.3. Іпотечного Договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право ернення стягнення не Предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором та/або Іпотечним договором, в тому числі невиконання або неналежного виконання зобов'язання за Кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 місяців.

Згідно п. 6.2. Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом не забороненим законодавством, в тому числі на підставі рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.6.6. цього Договору.

Пунктом 6.4.1. Іпотечного договору передбачено, що кошти виручені від продажу предмету іпотеки направляються у першу чергу на погашення зобов'язання.p&gі;

Положення частини другої цього пункту не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

У п. 4.2.2. Кредитного договору, що підписаний сторонами, зазначено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та стягнути заборгованість за цим Договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

У судовому засіданні було встановлено, що 11.02.2010 року між позивачем та відповідачем 2 було укладено договір поруки №7002, відповідно до якого відповідач 2 зобов'язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених кредитним договором.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Свої обов'язки позивач виконав своєчасно і сумлінно - банк надав, а відповідач 1 отримав грошові кошти на загальну суму 62010,00 доларів США, що підтверджується видатковими касовими ордерами.

В результаті порушення відповідачами умов кредитного договору станом на 11.01.2017 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, у відповідачів наявна заборгованість у сумі 38596,53 доларів США, з яких: 17732,02 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 6328,93 доларів США - заборгованість по процентам; 9194,73 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 3287,03 доларів США - сума пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року;1512,93 доларів США - сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року; 540,89 доларів США - сума 3% від прострочених сум заборгованості по відсоткам за період з 04.05.2015 року по 04.05.2018 року (а.с. 180-181).

Проте, відповідачі свої зобов'язання, щодо повернення кредиту, сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконують, у результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України).

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-145цс14).

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України - гривні.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України

Зазначені правові позиціі, було висвітлено Верховним Судом України у постановах у справі № 6-1286цс16 від 16.11.2016, у справі № 6-79цс-14 від 02.07.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість позичальника складається із 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу в розмірі 1512,93 доларів США та 3% від прострочених сум заборгованості по відсоткам в розмірі 540,89 доларів США, які зазначено в доларах США, у загальному розмірі 2053,82 доларів США.

За офіційним курсом НБУ гривні до долару США, станом на 15.11.2018 року (2783.9406), 2053,82 доларів США у гривневому еквіваленті складає 57177,13 грн.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача 1 на користь позивача заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2246 від 22.08.2007 року в розмірі 36542,71 доларів США та три відсотки річних в розмірі 57177,13 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача 1 підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2246 від 22.08.2007 року з відповідача 2, суд приходить до висновку про відмову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 22 лютого 2016 року.

У відповідності до п.22 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч.1 ст.559 Цивільного Кодексу України, Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладання окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку та поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 Цивільного Кодексу України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого дільшується обсяг його відповідальності. У цому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Згідно з пунктами 2.3.1, 2.3.2 3 Кредитного договору №2246 від 22 серпня 2007 року, сторони домовилися, що в разі порушення позичальником строків сплати процентів, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник, зі свого боку, зобов'язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом тридцяти календарних днів з дати одержання зазначеного письмового повідомлення кредитора.

Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, оскільки позивачем направлено боржнику письмову вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором листом який було надіслано 14 березня 2014 року.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, банк відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України змінив строк виконання основного зобов'язання і було зобов'язано пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати направлення першої вимоги.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (№ 6-190цс14) та від 17.09.2014 року (№6-53цс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач 1 свої зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії №2246 від 22.08.2007 року належним чином не виконував, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг по кредитному договору, позовні вимоги в цій частині, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України та правових позицій Верховного Суду України у справах № 6-1286цс16 від 16.11.2016 та № 6-79цс-14 від 02.07.2014 року, підлягають частковому задоволенню, проте суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до відповідача 2, оскільки банком 14.03.2014 року було змінено строк виконання основного зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії №2246 від 22.08.2007 року, шляхом відправлення вимоги про дострокове повернення кредиту боржнику, а протягом 6 місяців не було пред'явлено позовних вимог до відповідача 2, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 15042,35 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 353-354 ЦПК України, ст.ст. 192, 526, 533, 553, 554, 610, 612, 1054 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (м. Київ, вул. Госпітальна, 12Г, ) в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (м. Київ, вул. Володимирська, 27, ) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №2246 від 22.08.2007 року в розмірі 36542,71 доларів США та три відсотки річних в розмірі 57177,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» судові витрати в розмірі 15042,35 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 1.12.2018 року.

Суддя