Номер провадження: 22-ц/785/5246/18
Номер справи місцевого суду: 495/47/18
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2018 року м. Одеса

справа №495/47/18

провадження №22-ц/785/5246/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_7,

представник позивача- ОСОБА_4,

відповідач- відділ освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації,

представник відповідача- ОСОБА_5,

третя особа- Салганська загальноосвітня школа І-ІІ ступеня Білгород-Дністровського району,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року у складі судді Боярського О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до відділу освіти, науки, молоді та спорту Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (далі-відділ ОНМС Білгород-Дністровської РДА, відділ), третя особа : Салганська загальноосвітня школа І-ІІ ступеня №66 Білгород-Дністровського району (далі-Салганська ЗОШ Білгород-Дністровського району) про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з січня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з Салганською ЗОШ Білгород-Дністровського району на посаді вчителя географії, а з 01 вересня 2017 року дотепер працює за сумісництвом в Шабському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Білгород-Дністровського району (далі-Шабський НВК Білгород-Дністровського району).

Наказом в.о. начальника відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА № 437-к від 04 грудня 2017 року її було звільнено з посади вчителя географії Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району з підстав, передбачених п.3ч.1ст.41 КЗпП України - вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Своє звільнення з роботи вважала незаконним, факт психологічного та фізичного насильства щодо малолітніх учнів не визнала взагалі, посилаючись на те, факти спричинення тілесних ушкоджень учням 5-го класу Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району перевірялись й в рамках кримінального провадження та не знайшли свого підтвердження.

Посилаючись на вказані обставини та зазначаючи, що висновок відповідача про вчинення нею аморального проступку є припущенням, який ґрунтується виключно на підставі свідчень неповнолітніх учнів школи та їх батьків, які є сторонами спору, тобто зацікавлених осіб, а не на належним чином зібраних та задокументованих у законний спосіб конкретних фактах, позивач просила поновити її на посаді вчителя географії та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року ОСОБА_7 у позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача з посади відбулося законно, оскільки застосування ОСОБА_7 19 вересня 2017 року у навчально-виховному процесі психологічного та фізичного насильства щодо трьох учнів 5-го класу знайшло своє підтвердження наданими відповідачем доказами, що такий аморальний проступок відносно малолітніх учнів є недопустимим для педагога.

В апеляційній скарзі та в доповненні до неї представник позивача ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.1а.с.219-232,249-254).

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що:

-акт службової перевірки від 20 вересня 2017 року не міг бути підставою для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_7, оскільки жодних правових підстав для проведення службового розслідування з відстороненням позивача від роботи у відповідача не було;

-висновок суду про застосування позивачем фізичного, морального та психологічного насилля відносно трьох учнів Салганської ЗОШ ґрунтується виключно на свідченнях зацікавлених у вирішенні спору осіб (в т.ч. неповнолітніх учнів та їх батьків, які є сторонами спору), а не на належним чином зібраних та задокументованих у законний спосіб конкретних фактах;

-в рамках кримінального провадження № 0003258, внесеного в ЄРДР 21 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.125 КК України, ухвалена постанова про його закриття у зв'язку з відсутню в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, що свідчить про те, що остання не вчиняла будь-якого насильства щодо неповнолітніх дітей;

-згідно листа Головного управління Держпраці в Одеській області від 02 січня 2018 року № 15-Ч-2006/03-13-017 при звільнені ОСОБА_7 з роботи відповідачем допущені порушення вимог законодавства про працю, звільнення є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не ґрунтується на відповідних доказах, які б дійсно свідчили про вчинення позивачем аморального проступку;

-суд першої інстанції не взяв до уваги дані, які виключно позитивно характеризують позивача, та всупереч ч.3ст. 83 ЦПК України долучив до матеріалів справи додаткові докази відповідача, які й стали підставою для відмову у позові.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як зазначалось вище, відмовляючи у позові ОСОБА_7, суд першої інстанції керувався п.3ч.1ст.41 КЗпП України та виходив з того, що вчинення позивачем 19 вересня 2017 року аморального проступку, несумісного з продовженням роботи вчителя географії, доведено.

Колегія суддів погоджується із цим висновком суду з таких підстав.

Відповідно до п.3ч.1ст.41 КЗпП України вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

У постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14 зроблено висновок, що звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов'язків, так і не пов'язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

У постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16 зроблено висновок, що працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь - зобов'язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Тому якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за п.3ч.1ст. 41 КЗпП України. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Відповідно до статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Судом встановлено, що 14 січня 2015 року ОСОБА_7 була прийнята на роботу у Салганську ЗОШ Білгород-Дністровського району на посаду вчителя географії, а з 01 вересня 2017 року за сумісництвом-вчителем географії в Шабський НВК Білгород-Дністровського району.

04 грудня 2017 року позивача було звільнено з посади вчителя географії Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району за вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням роботи на підставі п.3ч.1ст.41 КЗпП України (т.1а.с.19).

Як зазначено у наказі підставою для його прийняття стали:

-акт службової перевірки фактів, викладених у службовій записці директора Салганської ЗОШ від 20 вересня 2017 року щодо неналежного виконання посадових обов'язків, перевищення своїх повноважень вчителем географії ОСОБА_7, від 22 листопада 2017 року;

-копія протоколу №8 від 01 грудня 2017 року про згоду на звільнення від профспілкової організації Салганської школи.

На підставі досліджених судом матеріалів справи, а саме:

-протоколів бесіди з учнями 5-го класу Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району малолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 (всього 9 осіб) від 20 вересня 2017 року, у присутності їх законних представників та педагога;

-протоколів допиту малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 25 жовтня 2017 року в рамках кримінального провадження №0003258 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у присутності їх законних представників та педагога;

-показань допитаної в суді в якості свідка ОСОБА_17 про обставини насилля, що мали місце в школі 19 вересня 2017 року, та які їй стали відомі зі слів малолітнього сина ОСОБА_9;

-показань допитаних в суді в якості свідків педагогів школи ОСОБА_18 та ОСОБА_19, а також фахівця із соціальної роботи Білгород-Дністровського районного центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді ОСОБА_20 про обставини насилля, що мало місце 19 вересня 2017 року в Салганській ЗОШ Білгород-Дністровського району щодо ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та які їм стали відомі, як членам комісії, зі слів малолітніх учнів 5 класу;

-листа головного лікаря комунального закладу «Білгород-Дністровська районна центральна лікарня» (далі-КЗ «Білгород-Дністровська РЦЛ») від 21 вересня 2017 року до відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА, де зазначено, що 20 вересня 2017 року на прийом до лікаря педіатра звернулась мати з дитиною (ОСОБА_9) з приводу рукоприкладства з боку вчителя;

-даними медичної картки амбулаторного хворого №199 на ім'я ОСОБА_9 в якій лікарем педіатром 20 вересня 2017 року зі слів останнього записано про фізичне насильство по відношенню до нього на уроці природознавства з боку вчителя;

-довідки КЗ «Білгород-Дністровська РЦЛ» №286 від 22 вересня 2017 року про встановлення ОСОБА_9, 2006 року народження, діагнозу забій м'яких тканин голови та звільнення його від занять;

-звернення ОСОБА_21 до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області про спричинення 19 вересня 2017 року ОСОБА_7 його сину ОСОБА_9 в школі тілесних ушкоджень;

-звернень та заяв батьків учнів, голови правління Одеського обласного Ромського конгресу, колективу Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району;

-акту службової перевірки фактів від 22 листопада 2017 року, встановлено, що 19 вересня 2017 року, під час проведення уроку природознавства у 5-му класі Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району, учитель географії ОСОБА_7 вчинила психологічне та фізичне насильство щодо учнів цього класу ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, у присутності інших шести учнів 2006-2007 р.н., яке полягає в тому, що ОСОБА_7 висловлювала нецензурні та образливі слова відносно етнічної ромки ОСОБА_8 та била ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 долонею по голові. Після скоєння зазначеного насильства педагог заборонила присутнім у класі учням розповідати будь-кому про даний інцидент, погрожуючи фізичною розправою (т.1 а.с.21-25, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85,86,87,90,91,94,95,104-105,106,107,115-116,121-123,197,т.2 а.с.19, 39-41).

Враховуючи те, що судом встановлено факт вчинення позивачем, яка безпосередньо виконувала виховні функції, аморального проступку, який мав місце в школі 19 вересня 2017 року, і ці обставини підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, що наведені вище, правильним є висновок суду про відмову ОСОБА_7 у позові, оскільки фізичне застосування позивачем сили стосовно трьох учнів п'ятого класу, їх приниження та образи, є несумісними з подальшим продовженням нею роботи в якості педагога.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційний суд до уваги не приймає з таких підстав.

Щодо доводів про незаконність проведення службового розслідування відносно ОСОБА_7 та відсторонення останньої від роботи.

Колегія суддів вважає, що на підставі поданої директором Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району службової записки від 20 вересня 2017 року щодо неналежного виконання посадових обов'язків та перевищення своїх повноважень вчителем географії ОСОБА_7 роботодавець (відділ ОНМС Білгород-Дністровської РДА) мав право ініціювати проведення службового розслідування аби встановити, чи справді ОСОБА_7 винна та перевірити факти, наведені в документах.

Для цього керівник відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА своїм наказом від 22 вересня 2017 року, з урахуванням змін відповідно до наказу від 25 вересня 2017 року, утворив комісію у складі 7 осіб по перевірці фактів, викладених у службовій записці керівника школи. Для організації проведення службового розслідування керівник відділу обґрунтовано, в якості методичного документа, послався на Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року №950 (т.1а.с.70,93).

На підставі матеріалів службового розслідування та долучених до нього документів, 22 листопада 2017 року зазначеною комісією був складений акт, в якому зроблено висновок про наявність в діях ОСОБА_7 аморального проступку, та який, разом із протоколом №8 від 01 грудня 2017 року про згоду на звільнення від профспілкової організації Салганської школи, й став підставою для наказу роботодавця про розірвання трудового договору згідно п.3ч.1ст.141 КЗпП України (т.1а.с.21-23,133).

Відповідно до ч.6ст.368 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно позовної заяви ОСОБА_7 нею заявлені вимоги до відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА про поновлення на роботі та про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (т.1а.с.1-12).

І саме ці вимоги розглянув суд першої інстанції.

Вимоги ОСОБА_7 про визнання незаконними наказів відповідача:

-від 22 вересня 2017 року про створення комісії по перевірці фактів, викладених у службовій записці директора Салганської ЗОШ І-ІІ ступенів;

-від 26 вересня 2017 року про відсторонення її від роботи на період проведення службової перевірки,

позивачем не заявлялись та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність вказаних наказів апеляційним судом не перевіряється.

За таких обставин докази, отримані комісією, слід вважати отриманими з дотриманням порядку, встановленого законом, є належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні ст.ст.77,78,79 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що рішення суду ґрунтується виключно на свідченнях зацікавлених у вирішенні спору осіб, тобто неповнолітніх учнів та їх батьків, які є сторонами спору.

Відповідно до ст.31 ЦК України малолітньою особою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років.

Таким чином, всі 9 учнів 5-го класу Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району, в присутності яких ОСОБА_7 скоїла аморальний проступок, народилися в 2006-2007 роках відповідно, а тому вони є малолітніми особами, а не неповнолітніми, як про це в позовній заяві та в апеляційній скарзі намагаються представити позивач та її представник.

Як зазначалось вище, 20 вересня 2017 року, тобто на наступний день після скоєння позивачем аморального проступку, 9 малолітніх учнів 5-го класу Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, під час бесіди з ними у присутності їх законних представників та педагога, показали про завдання вчителем ОСОБА_7 фізичного та психологічного насилля по відношенню до трьох учнів класу.

Аналогічні пояснення щодо обставин інциденту малолітні ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які зазнали насилля, підтвердили 25 жовтня 2017 року й на досудовому слідстві у присутності їх законних представників та педагога.

Який сенс трьом малолітнім, які потерпіли від насилля, їх батькам, а також іншим шести малолітнім учням класу, які були свідками аморального проступку педагога, та у жодного з яких не було до 19 вересня 2017 року неприязних стосунків з педагогом, підстави обмовляти ОСОБА_7, остання пояснити так і не змогла, крім надуманих та голослівних доводів про те, що всі вони є зацікавленими особами.

Доводи ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції про те, що вона стала жертвою спланованої директором Салганської ЗОШ Білгород-Дністровського району ОСОБА_22 компанії проти неї за її активну громадянську позицію та обґрунтовану критику керівника школи, є безпідставними та не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що ані позовна заява ОСОБА_7, ані апеляційна скарга її представника, не містили посилання на те, що позивач була звільнена за активну громадянську позицію та критику начальства.

Щодо порушення відповідачем строків подання доказів, встановлених ч.3ст.83 ЦПК України.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 січня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА, третя особа: Салганська ЗОШ про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та призначено розгляд справи на 17 січня 2018 року.

Одночасно судом відповідачу та третій особі роз'яснено, що вони вправі подати відзив протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.32-33).

Згідно матеріалам справи копії ухвали про відкриття провадження у справі були надіслані відповідачу та третій особі 09 січня 2018 року (а.с.35,36).

З урахуванням наведеного відповідач до дати призначення розгляду справи на 17 січня 2018 року був об'єктивно позбавлений можливості подати заперечення на позов у визначений ст.278 ЦПК України строк.

Відповідно довіреності №1-15/3 від 02 січня 2018 року відділ ОНМС Білгород-Дністровської РДА уповноважив ОСОБА_23 представляти його інтереси в судових органів до 31 грудня 2018 року (а.с.68).

Із змісту відзиву представника відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА ОСОБА_23, який зареєстрований в суді 30 січня 2018 року, вбачається, що ухвала суду про відкриття провадження у справі надійшла на адресу відповідача 22 січня 2018 року за вх.№150 (а.с.62).

Таким чином, представник відповідача обґрунтував неможливість подачі відзиву та відповідно доказів у встановлений законом строк.

Оскільки вказані дані позивачем та її представником не спростовані, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем строків на подачу відзиву є помилковими.

Щодо доводів про висновки головного управління Держпраці в Одеській області (далі-управління Держпраці) у листі №15-Ч-2006/03-13-017 від 02 січня 2018 року, адресованого ОСОБА_7

Зазначений лист представник позивача надав суду першої інстанції 16 січня 2018 року в якості доказу незаконності її звільнення (т.1а.с.46-50).

Зокрема, у вказаному листі:

-дана оцінка акту службового розслідування документів та інформації на підставі яких він був складений та зазначено, що вони не містять посилань на належним чином доведені та підтверджені конкретні факти вчинення ОСОБА_24 аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, який би дав змогу розірвати з нею трудовий договір згідно п.3ст.41 КЗпП України;

-міститься висновок про те, що з урахуванням з'ясованих управлінням Держпраці обставин, на підставі наданих ОСОБА_24 документів, відповідної судової практики та роз'яснень, які дані судам у п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», керівництвом відділу ОНМС Білгород-Дністровської РДА питання щодо звільнення ОСОБА_24 за п.3ч.1ст.41 КЗпП України, відповідні нормативно-правові норми, які регламентують вказане питання, у повній мірі враховані не були.

Звертає на себе увагу той факт, що за дивним збігом обставин, ще до отримання вказаної письмової відповіді, ОСОБА_7 вже було відомо про те, що фахівцями вказаного державного органу буде прийнятий позитивний для неї висновок про незаконність її звільнення, про що вона зазначила у своєму позові (т.1а.с.7).

Апеляційний суд не бере до уваги висновки, що містяться в листі управління Держпраці з таких підстав.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Вказані конституційні принципи втілені й у ст.5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де, крім зазначеного вище, встановлено, що особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність установлену законом.

Відповідно до ст.232 КЗпП України індивідуальні трудові спори про поновлення порушених трудових прав працівників розглядаються за їх позовною заявою безпосередньо судом.

Згідно зі ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто питання вирішення трудового спору повинно вирішуватися виключно судами.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин лист посадової особи управління Держпраці, в якому викладені його особисті міркування, оцінка та висновки щодо звільнення ОСОБА_7, та які зроблені ним з перевищенням своїх повноважень, не є допустимим доказом у розумінні ст.78 ЦПК України.

Щодо доводів про закриття кримінального провадження №0003258 за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, як підстави для скасування рішення суду та задоволення позову.

Відповідно витягу з ЄРДР №0003258 від 21 вересня 2017 року кримінальне провадження зареєстровано на підставі повідомлення заявника ОСОБА_21 від 20 вересня 2017 року за ч.1ст.125 КК України.

Згідно фабули повідомлення, зі слів заявника ОСОБА_21, 19 вересня 2017 року, приблизно в 11:00 ОСОБА_7 в Салганській школі спричинила тілесні ушкодження його неповнолітньому сину ОСОБА_9

Із змісту витягу з ЄРДР вбачається, що органом досудового розслідування визначено Білгород-Дністровський ВП ГУ НП в Одеській області, слідчим - Лояніч О.С., прокурорами: Полянського О.Д., Горбань А.Ю.,Козова А.Г. та Гарник К.О. (т.1а.с.257).

Дані про те, що до складу слідчих входив лейтенант поліції ОСОБА_25 відомості витягу з ЄРДР не містять.

На підставі постанови слідчого СВ Білгород-Дністровський ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_25 від 21 вересня 2017 року, була призначена судово-медична експертиза ОСОБА_9

Із дослідної частини експертизи вбачається, що 11 жовтня 2017 року експерту надана медична карта амбулаторного хворого №199 на ім'я ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, в якій (мовою оригіналу) вчинений наступний запис: «20.09.2017р., 16 час.50 мин., ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 Со слов ребенка 19.09.2017г. на уроке природознавства учительница толкнула ОСОБА_9 по голове и он ударился затылком об стенку. При осмотре признаков травмы мягких тканей нет. Сознание не терял. Рвоты не отмечалось. Учитывая данные осмотра, отсутствие жалоб в виде рвоты, поражения поверхносты кожи нет. Симптоматики сотрясения головного мозга. Дз: Ушиб мягких тканей головы.»

Згідно висновку судово-медичного експерта Білгород-Дністровського районного відділення ООБСМЕ від 12 жовтня 2017 року №353 видимих тілесних ушкоджень і їх слідів, станом на 22 вересня 2017 року у ОСОБА_9 не вбачається, а діагноз забій м'яких тканин голови не може бути врахованим при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такий, що встановлений на основі суб'єктивних факторів і не підтверджений об'єктивними відомостями (т.2а.с.18-19).

23 грудня 2017 року слідчий СВ Білгород-Дністровський ВП ГУ НП в Одеській області Лояніч О.С. ухвалив постанову про закриття кримінального провадження №0003258, за ознаками злочину, передбаченого ч.1ст.125 КК України, на підставі п.2ч.1ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Як зазначено у мотивувальній частині цієї постанови, у ході проведення досудового розслідування було встановлено, що потерпілій стороні не було завдано ніяких тілесних ушкоджень, що унеможливлює підтвердити факт який зазначив заявник (т.1а.с.256).

Проаналізувавши наведені вище дані, в тому числі висновок експерта, проведений на підставі постанови неуповноваженої особи (слідчого Мальцева І.О.), колегія суддів зазначає, що сам по собі факт не встановлення експертом у жовтні 2017 року видимих тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 щодо подій, які мали місце 19 вересня 2017 року та закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1ст.125 КК України ( умисне легке тілесне ушкодження), на підставі п.2ч.1ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_7 по епізоду лише з одним потерпілим ОСОБА_9, а не на підставі п.1ч.1ст.284 КПК України (у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення), не спростовує факт фізичного та психологічного насилля ОСОБА_7 відносно малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що мав місце 19 вересня 2017 року в Салганській ЗОШ Білгород-Дністровського району та доведений доказами докладно викладеними вище.

Таким чином, твердження позивача про недоведеність її вини в спричиненні психологічного та фізичного насильства малолітнім учням через закриття кримінального провадження за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч.1ст.125 КК України, є помилковими, оскільки, підставою для звільнення було вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи, який полягав в тому, що ОСОБА_7 висловлювала нецензурні та образливі слова відносно етнічної ромки ОСОБА_8 та била останню, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 долонею по голові, а після скоєння зазначеного насильства заборонила присутнім у класі учням розповідати будь-кому про даний інцидент, погрожуючи їм фізичною розправою.

Образи, фізичне насильство та залякування дітей є неприпустимим, тим більше до дітей 10-річного віку, оскільки такий вплив травмує дитячу психіку та наносить непоправної шкоди їх здоров'ю та психоемоційного стану, формує негативні стереотипи поведінки.

Щодо доводів про неврахування судом наданих позивачем доказів, які виключно позитивно характеризують позивача.

Надані позивачем дані, які позитивно її характеризують за попередній період роботи не заслуговують на увагу, оскільки надані ОСОБА_7 характеристики та атестаційні листи Салганською ЗОШ Білгород-Дністровського району датовані 2011 та 2016 роками, тобто значно раніше ніж мали місце обставини-предмет позову у даній справі (т.1а.с.162-164).

Інша характеристика Шабського НВК Білгород-Дністровського району, видана 17 січня 2018 року, також не може бути взята до уваги, оскільки період роботи ОСОБА_7 у вказаному закладі становив менше 5-ти місяців, а її навантаження складало 9 годин (два дні на тиждень) (т.1 а.с.161).

За таких обставин відсутні підстави для висновку про те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або з порушенням норм процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_7 немає.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий: /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області : Г.Я.Колесніков