УХВАЛА

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 401/3246/16-ц

провадження № 61-28404св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя - доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач Кіровоградський обласний центр зайнятості,

третя особа Світловодський міськрайонний центр зайнятості,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Кіровоградського обласного центру зайнятості на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року у складі судді Гармаш Т. І. та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Єгорової С. М., Письменного О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Кіровоградського обласного центру зайнятості (далі Кіровоградський ОЦЗ), третя особа Світловодський міськрайонний центр зайнятості, у якому просила стягнути середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки при звільненні в розмірі 674,16 грн, та за фактично відпрацьований час у вихідний день.

Позовна заява мотивована тим, що вона була звільнена з Світловодського міськрайонного центру зайнятості 31 грудня 2015 року у звязку із скороченням чисельності штату працівників згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Трудову книжку не отримала. Звертаючись у телефонному режимі до відділу кадрів щодо її видачі отримала відмову. Після звернення до урядової гарячої лінії 04 січня 2016 року щодо незаконного затримання видачі трудової книжки, відповідач надсилав їй листи з порадами зявитися до відділу кадрів у м. Кіровоград для отримання трудової книжки. Лише 11 січня 2016 року за її дорученням, ОСОБА_5 в Кіровоградському ОЦЗ отримала її трудову книжку.

Також зазначала, що після звільнення 31 грудня 2015 року, на підставі судового рішення її було поновлено на попередньому місці роботи. Працюючи на підприємстві відповідача, 02 липня 2016 року у звязку з несправністю робочої компютерної системи EIAC (net), вона не змогла закінчити свою роботу в електронній системі. Дізнавшись про це вона вийшла на роботу та відпрацювала повний робочий день, при цьому документально перебуваючи у відпустці. Таку роботу завершено 11 липня 2016 року, проте компенсацію чи відгул нею не отримано. Просила позов задовольнити.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Кіровоградського ОЦЗ на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 674,16 грн за затримку видачі трудової книжки.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині стягнення заробітної плати за роботу у вихідний день відмовлено.

Додатковим рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року стягнуто з Кіровоградського ОЦЗ в дохід держави судовий збір у сумі 1 600 грн.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 18 липня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 березня 2017 року залишено без змін. Додаткове рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким судові витрати віднесено за рахунок держави.

У серпні 2017 року Кіровоградський ОЦЗ подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України 22 травня 2018 року справу № 401/3246/16-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія суддів встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з пяти суддів.

Керуючись статтями 33, 34, 260, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 401/3246/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Кіровоградського обласного центру зайнятості, третя особа Світловодський міськрайонний центр зайнятості, про відшкодування середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та за фактично відпрацьований час у вихідний день призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п'яти суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н.

О. Антоненко

В.

І. Крат