Провадження № 2/369/840/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Головатюк В.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа Гореницька сільська рада про усунення перешкод у здійсненні права користування земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа Гореницька сільська рада про усунення перешкод у здійсненні права користування земельними ділянками.

Позовні вимоги обгрунтовують тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_10 від 07.02.2007р. та на підставі рішення V сесії XXV скликання Гореницької сільської ради від 24.11.2006р. №3/23, ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1043 га у межах згідно плану, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_2).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_9 від 01.02.2007р. та на підставі рішення V сесії XXV скликання Гореницької сільської ради від 24.11.2006р. №3/22, ОСОБА_7 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1076 га у межах згідно плану, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_8).

Позивачі зазначають, що реалізуючи права власників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приблизно з 2013 року розпочали будівництво житлових будинків на вищезазначених ділянках, приблизна вартість капіталовкладень у будівництво становила еквівалент 300000,00 доларів США (триста тисяч доларів США 00 центів). На сьогоднішній день будівництво завершене і потребує внутрішнього декоративного оздоблення.

Враховуючи події 2014 року, та скрутну ситуацію у якій опинились громадяни та іноземці, що перебували на території України, у вказаному будинку було дозволено тимчасово пожити знайомому робітнику ОСОБА_5, який здійснював будівельні роботи. До вказаного часу, дана особа проживала у пересувному будівельному вагончику.

Умови надання можливості проживання у будинку були передбачені наступними обов'язками ОСОБА_5 щодо: підтримання будинку у належному стані, виконання функцій охоронця та проведення вчасної оплати комунальних платежів, за послуги які він використовував.

Зазначають, що, ОСОБА_5 разом зі своєю родиною: дружиною ОСОБА_8 та дочкою ОСОБА_4 розпочали проживання в недобудованому будинку, який належить ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Практично протягом всього часу до вересня 2017 року, претензій щодо проживання до ОСОБА_5 з родиною, від власників майна не було.

Разом з тим, у вересні 2017р. під час спроби власника земельної ділянки, ОСОБА_6, та ії родичів потрапити на територію земельних ділянок з метою проведення огляду об'єктів будівництва та підготовки документів для оформлення права власності на збудовані будинки, ОСОБА_5 не допустив власників в будівлі та емоційно наголошував, «що Він вважає вищезазначені будинки та земельні ділянки своїм майном, оскільки вже давно ним користується і сплачує комунальні платежі, крім того наголошував, що один будинок буде належати персонально йому, а інший - його дочці».

Через декілька днів після вказаного конфлікту, стала відома інформація, що родичі ОСОБА_5, а саме: його дружина ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_4, перевіривши місцезнаходження будинків згідно Кадастрової Карти України звернулись до Гореницької сільської ради з заявою про виділення їм безоплатно земельних ділянок, на яких розташовані захоплені ними будинки.

27.09.2017р. Представник Позивача-1,2, ОСОБА_3, звернулась з адвокатським запитом до Гореницької сільської ради щодо надання інформації з приводу звернення Відповідачів з метою відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських споруд та будівель в АДРЕСА_1,АДРЕСА_2.

29.09.2017р. виконавчий комітет Гореницької сільської ради надав відповідь №02- 14/865, в якій повідомив, що 15.09.2017р. до Третьої особи звернулись громадяни ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з заявами про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2.

18.09.2017р. за результатами розгляду даних заявок Гореницькою сільською радою було прийнято рішення про відмову в наданні відповідного дозволу, у зв'язку з тим, що на графічних матеріалах, доданих до заявок, бажані місця розташування земельних ділянок, вже раніше передані у власність іншим особам, якими є Позивач-1 та Позивач-2.

Позивачі зазначають, що з вересня 2017 року, неоднарозово, усно вимагали звільнити житлові будинки та земельні ділянки, оскільки побудовані житлові будинки необхідні для

проживання Позивачів-1,2 та їх родин, але не можуть скористатись законним правом

власників з користування та розпорядження належним їм на праві приватної власності

майном, з причин, що Відповідачі-1,2,3 не бажають звільнити незаконно захоплені

приміщення.

На думку позивачів, шляхом зловживання довірою власників, Відповідачі-1,2,3 намагаються незаконним шляхом провести самовільне захоплення житлових будинків та земельних ділянок, документів щодо проведення будівництва, які фактично та на законних підставах належать Позивачу- 1,2 на праві приватної власності, і які були надані Відповідачу-1 для тимчасового проживання. Відповідачі-1,2,3 без жодних правових підстав самовільно та незаконно заволоділи житловими будинками та фактично проживають за адресою; АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, які побудовані на земельних ділянках, які належать на праві приватної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чим порушують права власників в користуванні, володінні та розпорядженні їх майном.

На підставі викладеного просять усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1043 га у межах згідно плану, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_6 шляхом позбавлення осіб: громадян ОСОБА_5 (посвідка на тимчасове проживання серія НОМЕР_4, видана 19.12.2016 р.), ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_5, виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області 14.11.1997р.), ОСОБА_4 (паспорт серія НОМЕР_6, виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області 08.07.2015р.) права користування шляхом виселення з житлового будинку, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1076 га у межах згідно плану, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3, та належить на праві приватної власності ОСОБА_7 шляхом позбавлення осіб: громадян ОСОБА_5 (посвідка на тимчасове проживання серія НОМЕР_4, видана 19.12.2016р.), ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_5, виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області 14.11.1997р.), ОСОБА_4 (паспорт серія НОМЕР_6, виданий Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області 08.07.2015р.) права користування шляхом виселення з житлового будинку, який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_3.

Представники позивачів в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечували у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_10 від 07.02.2007р. та на підставі рішення V сесії XXV скликання Гореницької сільської ради від 24.11.2006р. №3/23, ОСОБА_6 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1043 га у межах згідно плану, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_2).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_9 від 01.02.2007р. та на підставі рішення V сесії XXV скликання Гореницької сільської ради від 24.11.2006р. №3/22, ОСОБА_7 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1076 га у межах згідно плану, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_3 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_8).

На адвокатський запит адвоката ОСОБА_3 Гореницькою сільською радою листом від 29.09.2017 року за № 02-14/865 надано відповідь, згідно якої ВК Гореницької сільської ради повідомляє те, що 15.09.2017 року до Гореницької сільської ради звернулись громадянки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з заявами про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівль і споруд в с. Гореничі. 18 вересня за результатами розгляду вказаних заяв сесією Гореницької сільської ради були прийняті рішення про відмову в наданні відповідного дозволу.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальною для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин.

Таку правову позицію містить Постанова ВСУ від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16.

Однак, в судовому засіданні позивачами не доведено та не надано належних та допустимих доказів існування вказаних будинків, того що вони є власниками спірних будинків, що у вказаних будинках проживають відповідачі та чинять позивачам перешкоди у корисутванні майном. Суду не надано жодних правовстановлюючих документів та доказів реєстрації права власності, відповідних дозвільних та проектних документи на будівництво спірних будинків.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI, експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Крім того в судовому засіданні позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечували того факту, що відповідачі не вчиняють жодних дій, які б створювали позивачам перешкоди у користуванні власністю.

У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ст. 376 ч.1,2 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Стаття 379 ЦК України визначає поняття житла. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

В свою чергу в ст. 380 ЦК України закріплено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Крім того слід зазначити те, що Земельний кодекс України не передбачає такого способу захисту прав, як усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом позбавлення осіб, шляхом виселення з житлового будинку.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12, ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм, враховуючи, що позивачами не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування своїх позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 247 ч.2, 265-268,354ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа Гореницька сільська рада про усунення перешкод у здійсненні права користування земельними ділянками відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2018 року.

Суддя Пінкевич Н.С.