Справа № 308/5238/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Деметрадзе Т.Р., секретаря судового засідання Струтинська Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на постанову Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про повернення виконавчого документу стягувачу від 23.04.2018 року, де боржник ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою про скасування постанови заступника начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 23.04.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скарга мотивована тим, що в проваджені Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходилось виконавче провадження № 52192666 по виконанню виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 16.07.2014 року по справі № 308/17525/13, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 223 200,98 гривень.

23.04.2018 року заступником начальника відділу Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка мотивована тим, що ПАТ «ВТБ БАНК» перешкоджає проведенню виконавчих дій шляхом не проведенням авансування коштів на виготовлення технічної документації стосовно частки боржника у нерухомому майні.

Однак заявник вказує, що не перешкоджав проведенню виконавчих дій, так як виключно в його інтересах стягнути з боржника суму боргу, не отримував від відділу ДВС повідомлення про необхідність авансування витрат на виготовлення технічної документації на нерухоме майно боржника та не попереджався відділом ДВС про повернення виконавчого документа стягувачеві.

До того ж, заявник вважає, що державним виконавцем не в повному обсязі були проведені виконавчі дії по виконанню виконавчого листа по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК».

На підставі наведеного, просить скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 року, а саме виконавчого листа по справі № 308/17525/13 від 16.07.2014 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ БАНК» боргу у сумі 223 200,98 грн.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» ОСОБА_2 у судове засідання повторно не зявився, подавав заяву про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю прибути у судове засідання та просив вирішити питання про можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було залишено судом без задоволення.

Представник Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області також не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та будь-яких пояснень суду не надав. В матеріалах справи містяться заперечення начальника відділу ОСОБА_3, у яких він просив суд розглянути справу у відсутності представника відділу та відмовити у задоволенні скарги, так як вимоги скарги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що 12.09.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено рекомендованою кореспонденцією на адресу зазначену у виконавчому документі. 27.10.2016 року у присутності боржника, складено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Того ж дня у присутності боржника складено акт державного виконавця, яким засвідчено, що у квартирі боржника не перебуває майно, на яке можливо звернути стягнення, а лише те, на яке стягнення не звертається відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно боржник пояснила, що у квартирі зареєстровані малолітні діти. Враховуючи право на проживання у арештованій квартирі дитини стягнення на неї не зверталося.

Вказав, що відділом ДВС направлено лист стягувачу, відповідно до якого запропоновано авансувати кошти на проведення виконавчих дій стосовно звернення стягнення на інше майно боржника, а саме: на 11/100 частини нежитлового приміщень вбудованого приміщення, загальною площею 121,3 кв.м. за адресою: м. Ужгород, в;. Собранецька, 147 Б. Оскільки таке авансування витрат стягувачем не здійснилося, а в боржника відсутнє інше майно, на яке можливо звернути стягнення, була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.04.2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Судом встановлено, що на виконанні Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходилось виконавче провадження № 52192666 по виконанню виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 16.07.2014 року по справі № 308/17525/13, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 223 200,98 гривень.

В подальшому, 27.10.2016 року державним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

З дослідженого у судовому засіданні акту державного виконавця від 27.10.2016 року встановлено, що у квартирі боржника не перебуває майно, на яке можливо звернути стягнення, а лише те, на яке стягнення не звертається відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ч.5 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності технічної документації на майно, у звязку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, повязані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Як вбачається з листа Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області за вих №47510/16 від 02.11.2017 року, Відділом з метою забезпечення виконання рішення суду, а саме виготовлення експертного висновку, запропоновано стягувачу ПАТ «ВТБ Банк» авансувати витрати на проведення виконавчих дій у сумі 1800 гривень, та попереджено, що у інакше виконавчий документ буде повернено стягувачу. Така вимога стягувачем була залишена без уваги та належного реагування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що заявником не представлено суду жодних доказів щодо підставності своїх вимог, натомість такі його доводи знайшли своє обєктивне спростування доводами представника відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене приходжу до висновку, що у задоволення скарги слід відмовити.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 258-260, 353, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії (бездіяльність) державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Т.Р. Деметрадзе