ун. № 759/5650/18
пр. № 2/759/4567/18
26 грудня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва
у складі: судді - П'ятничук І.В.,
при секретарі - Медвідчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, -
Свої вимоги обґрунтовує тим, що Наказом Запорізького юридичного інституту Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 06.08.2010 р. №99 о/с ОСОБА_2 зараховано курсантом першого кусу денної форми навчання а державним замовленням. У зв'язку з цим на виконання наказу МВС України від 14.05.2007 р. № 150 « Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між ЗЮІ ДДУВС комплектуючим підрозділом - УМВС України в Запорізькій області та відповідачем було укладено догові №189 від 01.09.2010 р. про підготовку фахівця у ЗЮІ ДДУВС за формою затвердженою вищевказаним наказом МВС України. Враховуючи те. що на момент підписання вказаного договору відповідачу не виповнилось 18 років то відповідно до ст.ст. 32,33 ЦК України ОСОБА_4 мати відповідача надала письмову згоду на укладання вказаного договору. Відповідно до умов вказаного договору відповідач навчалась за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.
Відповідно до наказу МВС України від 28.07.2011 р. №490 наказом НАВС від 31.08.2011 № 123 о/с ОСОБА_2 з 01.09.2011 р. зараховано на навчання до академії по переводу.
27.07.2012 р. у зв'язку з внесенням змін до ст.18 ЗУ «Про міліцію» та наказом МВС України від 14.05.2007 р. №150 договір було доповнено додатковим договором №2. А 26.02.2014 р. у зв'язку з бажанням відповідача проходити подальшу службу у ГУ МВС України в м.Києві договір було доповнено додатковим договором №3.
Таким чином, у період з 01.09.2011 р. по 15.03.2014 р. відповідно до законодавства та умов договору відповідач в період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.
Відповідно до наказу НАВС від 15.03.2014 р. №341 відповідач отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та отримала диплом бакалавра.
Після здобуття вищої освіти, відповідача було направлено до ОВС для подальшого проходження служби.
27.07.2015 р. на адресу НАВС супровідним листом Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 03.07.2015 р. №50/3684 надійшла інформація про те, що наказом ГУ МВС України в м.Києві від 11.06.2015 р. №476 о/с відповідача було звільнено з ОВС на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням.
Тобто в порушення вимог законодавства та умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, що привело до порушення умов Договору.
На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити.
17.04.2018 р. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді П'ятничук І.В.
19.04.2018 р. судом направлені запити до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві та відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.
15.05.2018 р. до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою суду від 15.05.2018 р. в справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.
Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Наказом Запорізького юридичного інституту Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 06.08.2010 р. №99 о/с ОСОБА_2 зараховано курсантом першого кусу денної форми навчання а державним замовленням. У зв'язку з цим на виконання наказу МВС України від 14.05.2007 р. № 150 « Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між ЗЮІ ДДУВС комплектуючим підрозділом - УМВС України в Запорізькій області та відповідачем було укладено догові №189 від 01.09.2010 р. про підготовку фахівця у ЗЮІ ДДУВС за формою затвердженою вищевказаним наказом МВС України. Враховуючи те. що на момент підписання вказаного договору відповідачу не виповнилось 18 років то відповідно до ст.ст. 32,33 ЦК України ОСОБА_4 мати відповідача надала письмову згоду на укладання вказаного договору. Відповідно до умов вказаного договору відповідач навчалась за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинна відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.
Відповідно до наказу МВС України від 28.07.2011 р. №490 наказом НАВС від 31.08.2011 № 123 о/с ОСОБА_2 з 01.09.2011 р. зараховано на навчання до академії по переводу.
27.07.2012 р. у зв'язку з внесенням змін до ст.18 ЗУ «Про міліцію» та наказом МВС України від 14.05.2007 р. №150 договір було доповнено додатковим договором №2. А 26.02.2014 р. у зв'язку з бажанням відповідача проходити подальшу службу у ГУ МВС України в м.Києві договір було доповнено додатковим договором №3.
Таким чином, у період з 01.09.2011 р. по 15.03.2014 р. відповідно до законодавства та умов договору відповідач в період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.
Відповідно до наказу НАВС від 15.03.2014 р. №341 відповідач отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та отримала диплом бакалавра.
Після здобуття вищої освіти, відповідача було направлено до ОВС для подальшого проходження служби.
27.07.2015 р. на адресу НАВС супровідним листом Солом'янського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 03.07.2015 р. №50/3684 надійшла інформація про те, що наказом ГУ МВС України в м.Києві від 11.06.2015 р. №476 о/с відповідача було звільнено з ОВС на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням.
Тобто в порушення вимог законодавства та умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з ОВС до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, що привело до порушення умов Договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно п.2.1.3. Типового договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України.
Відповідно до п. 2.3.6 Типового договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Пунктом 3 Типового договору, передбачено, що підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з відрахуванням особи з навчальному закладі та звільненням з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин: через неуспішність; за порушення дисципліни.
Відповідно до п. 4.1., 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в добровільному порядку вимоги позивача задоволені не були.
Згідно розрахунку наданого позивачем, з яким суд погоджується вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 857, 79 грн., в т.ч.: грошове забезпечення - 8 670, 12 грн.; витрат на продовольче забезпечення - 1 677, 76 грн.; витрат на речове забезпечення - 2 416, 24 грн.; витрат на оплату комунальних послуг та спожитих відповідачем енергоносіїв - 9 093, 67 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1762,00 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 623, 638 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 12, 13, 76 - 81, 128, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В.П'ятничук