Справа № 192/1285/18
Провадження № 2/192/627/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.2018 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання Гаркуши І. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт Солоне в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Башмачанська сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання особи, такою що втратила право користування жилим приміщенням.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок №78 по вул. Кірова в с.Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області, в якому зареєстрована відповідачка по справі, як член сімї власника будинку, оскільки є рідною донькою позивача, а тому вказана особа мала право на підставі ч. 1 ст. 405 ЦК України на користування спірним житлом.
Позивач зазначає, що ОСОБА_2 з червня 2014 року припинила проживання у житловому будинку і до теперішнього часу без поважних причин не проживає в ньому. Оскільки відповідачка до цього часу зареєстрована у спірному приміщенні, то це значно порушує права позивача на користування і розпорядження вказаним нерухомим майном, а тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свій позов, просив його задовольнити. Пояснив, що є власником житлового будинку №78 по вул. Кірова в с.Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області згідно свідоцтва на право приватної власності від 18 березня 1983 року. В будинку зареєстрований він та відповідачка ОСОБА_2, яка є його рідною донькою та з червня 2014 року не проживає в будинку, тому просив позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.61-63) в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не подала і відзиву на позов та доказів, що їх обґрунтовують.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження, про що постановлено ухвалу.
Представник третьої особи Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 59).
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що є сусідом позивача, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Знає відповідачку ОСОБА_2, яка є рідною донькою позивача ОСОБА_1, та яка вийшла заміж і протягом десяти років не проживає у належному позивачеві житловому будинку, не відвідує батька, який тривалий час проживав один, але зараз проживає з жінкою.
Суд, заслухавши позивача, свідка, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло №2758 від 18 березня 1983 року, виданого виконавчим комітетом Башмачанської сільської ради народних депутатів на праві приватної власності належить житловий будинок №78 по вул. Кірова в с. Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.11).
На підставі рішення Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від .12 лютого 2016 року «Про здійснення заходів з декомунізації в населених пунктах Башмачанської сільської ради», та додатку №1-6/УІІ до нього, вул. Кірова перейменовано на вул. Центральна (а.с. 14).
Згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №698911 від 04 вересня 2018 року, виданого повторно Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №01, батьком ОСОБА_4, яка народилася 04 грудня 1984 року, є ОСОБА_1 (а.с. 42).
Як зясовано зі свідоцтва про одруження серії І-КИ №218475 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солонняського районного управління юстиції у Дніпропетровській області від 23 жовтня 2004 року, актовий запис №86 (а.с.43), відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, та змінила своє прізвище з «Буштрук» на «Ружицька».
Судом встановлено, що зі згоди позивача в належному йому на праві власності житловому будинку з 10 лютого 2005 року зареєстрована, але не проживає з червня 2014 року відповідачка у справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 05 липня 2018 року (а.с.17), довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05 липня 2018 року (а.с. 10), відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області від 14 серпня 2018 року (а.с.28), випискою з домової книги (а.с.12-13).
Після здійснення реєстрації місця проживання в належному на праві власності позивачу житловому будинку, відповідачка, яка є дочкою позивача, фактично без поважних причин з червня 2014 року не проживає в житловому будинку, а будь-які її особисті речі в будинку відсутні, що убачається з акта обстеження помешкання від 05 липня 2018 року (а.с.16), складеного за участю депутата Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та свідка ОСОБА_3, який підтвердив ці обставини в судовому засіданні під час його допиту в якості свідка.
Суд приходить до висновку, що спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV.
В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Судом встановлено, що відповідачка є рідною донькою позивача та була зареєстрована в спірному будинку за його згоди, що підтверджується матеріалами справи, показаннями свідка, а тому вважається членом сімї позивача.
Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік.
Суд вважає, що відповідачка, як член сім'ї позивача, а саме як рідна донька, що було встановлено в судовому засіданні, зареєстрована зі згоди позивача в належному йому на праві власності житловому будинку, проте без поважних причин з червня 2014 року, тобто понад рік не проживає у ньому, своєї реєстрації в ньому не припинила, що порушує права позивача як власника на користування і розпорядження належним йому нерухомим майном.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення цивільних прав та інтересів судом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, інших документів, які свідчать про припинення, зокрема, підстав на право користування житловим приміщенням. Вказана норма закону також свідчить про те, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Проте, відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік.
Оскільки ЦК України має вищу юридичну силу, тому суд вважає, що в даному випадку слід вирішувати питання про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, що буде підставою для зняття її з реєстрації місця проживання.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідачка відсутня за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем свого проживання без поважних причин понад один рік. При цьому вона не несе будь-яких витрат на утримання житлового приміщення, в якому не з'являється і не користується ним з червня 2014 року, а тому є такою що втратила право на користування цим житлом.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі ст. 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 78, 81-82, 89, 141, 229, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина