РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14908/17

пр. № 2/759/2398/18

17 грудня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Величко Т.О.

за участі секретаря Забелі А.В.

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач в жовтні 2017 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 04.01.2017 року між ОСОБА_4 (надалі - позивач або позикодавець) та ОСОБА_3 (надалі - відповідач або позичальник) було укладено Договір позики (надалі - Договір). Згідно з п.1.1 Договору за цим договором позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. для власних потреб, а позичальник приймає позику та зобов'язується її повернути в розмірі та строки передбачені цим договором. Відповідно до п.1.2 Договору сторони домовились, про те, що позичальник зобов'язується повертати позику до 31.08.2017 року.

Факт отримання позики, у відповідності з п.1.3 Договору, підтверджується власноручно написаною ОСОБА_3, розпискою від 04.01.2017 року. Згідно з п.2.3.2 Договору позичальник зобов'язується у строки передбачені цим договором повернути позикодавцеві позику в готівковій формі. Однак, станом на 02.10.2017 рік відповідач позику не повернула, у зв'язку з чим за ним наявна заборгованість за Договором позики від 04.01.2017 року у розмірі 500 000 грн. Зважаючи на неповернення позики, 15.09.2017 р. особисто ОСОБА_3 була вручена вимога про повернення позики, однак, станом на день звернення до суду заборгованість не повернута та вважається простроченою.

Приймаючи заявлені позовні вимоги та ті обставини, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11.11.2017 року задоволено заяву про забезпечення позову.

В судове засідання представник позивача з'явився, позов підтримав та просив задовольнити.

У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 04.01.2017 року між ОСОБА_4 (надалі - позивач або позикодавець) та ОСОБА_3 (надалі - відповідач або позичальник) було укладено Договір позики (надалі - Договір). Згідно з п.1.1 Договору за цим договором позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) грн. для власних потреб, а позичальник приймає позику та зобов'язується її повернути в розмірі та строки передбачені цим договором. Відповідно до п.1.2 Договору сторони домовились, про те, що позичальник зобов'язується повертати позику до 31.08.2017 року.

Судом встановлено, що Факт отримання позики, у відповідності з п.1.3 Договору, підтверджується власноручно написаною ОСОБА_3, розпискою від 04.01.2017 року.

Відповідно до вимог статей 1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, не повернув позику ані в установлений договором термін, ані в подальшому.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернув в повному обсязі суму позики, вимоги позивача щодо повернення суму позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також сплачена позивачем при зверненні до суду грошова сума судового збору, 1690,71 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81,141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_2) заборгованості за договором позики від 04.01.2017 року.500 000 (п'ятсот тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса проживання: АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійки.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

СУДДЯ :