ПОСТАНОВА

Іменем України

27 грудня 2018 року м. Кропивницький

справа № 386/947/17

провадження № 22-ц/4809/473/18

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Кіселика С.А.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач - Кредитна Спілка «Істок»,

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної Спілки «Істок» на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2018 року у складі судді Гут Ю.О. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року Кредитна Спілка «Істок» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та просила стягнути з них солідарно суму заборгованості за Кредитним договором № ДК2-377 від 29.09.2016 у розмірі 54305,78 грн., з якої:

-12716,66 грн. - тіло неповернутого кредиту;

-33088,00 - плата за супровід;

-0,24 грн. - сума відсотків за користування кредитом;

-6595,91 грн. - сума інфляційних нарахувань;

-1904,98 грн. - 3% річних.

Позовна заява мотивована тим, що 29.09.2016 року між КС «Істок» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № ДК2-377, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 16000,00 грн., на строк користування до 30.03.2018 та зобов'язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни, встановлені Кредитним договором, а також зобов'язався сплачувати відсотки по Кредитному договору у розмірі 0,001 % річних та плату за надання кредиту 46,999 % щорічно відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до Кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вказаним Кредитним договором, 29.09.2016 між КС «Істок» та ОСОБА_5 був укладений Договір поруки № ДК2-176 ДП1.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 свої зобов'язання перед позивачем не виконує у нього виникла заборгованість, яка станом на 30.03.2018 складає 54305,78 грн.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Істок» заборгованість за Кредитним договором № ДК2-377 від 29.09.2016 у сумі 3260 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п. 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Ні умовами кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016, ні умовами Додаткового договору № 1 від 25.10.2016 не передбачено такого виду платежу, як плата за супровід у розмірі 188 % річних.

Інфляційні втрати та три відсотки річних в силу вимог ст. 625 ЦК України нараховуються за час прострочення виконання грошового зобов'язання, а в даному випадку таке прострочення станом на дату звернення до суду із позовом не встановлено.

Порука відповідача ОСОБА_5 за Договором поруки № ДК2-377 ДП1 від 29.09.2016 припинилася з дати укладення між КС «Істок» та ОСОБА_4, додаткового договору, тобто з 25.10.2016.

В апеляційній скарзі КС «Істок» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду є передчасними та не відповідають обставинам справи.

Для звільнення від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом позичальником надаються документи визначені Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України.

Матеріали справи не містять належні та допустимі докази того, що відповідач має відповідне посвідчення учасника бойових дій або інші пільги або гарантії. До КС «Істок» відповідач із відповідними документами не звертався.

Крім того кредитна спілка має право на надання кредитів та отримання за це плати, як законний спосіб отримання доходу від своєї діяльності.

В судове засідання апеляційного суду представник КС «Істок» не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2016 між ОСОБА_4 та Кредитною спілкою «Істок» був укладений Кредитний договір № ДК2-377, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 16000,00 грн. на строк користування до 30.03.2018 та зобов'язався повернути одержаний кредит в повному обсязі у терміни, встановлені договором, а також зобов'язався сплачувати відсотки по Кредитному договору у розмірі 0,001 % річних та плату за надання кредиту 46,999 % щорічно відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до Кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016.

29.09.2016 між КС «Істок» та ОСОБА_5 був укладений Договір поруки № ДК2-377 ДП1, відповідно до умов якого ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання щодо солідарної відповідальності у разі невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № ДК2-377 від 29.09.2016.

25.10.2016 між КС «Істок» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016, яким пункт 2.7. виклали в наступній редакції: Плата за надання кредиту становить 187,9 % щорічно.

Відповідач ОСОБА_4 у період з 27.05.2013 по 13.12.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією військового квитка.

ОСОБА_4 здійснював погашення кредиту, сплативши на користь позивача 12740,00 грн., а саме: 26.12.2016 - 4000,00 грн., 25.01.2017 - 3000,00 грн., 27.02.2017 - 5740,00 грн.

З зазначених сум 3283,34 грн. було зараховано на погашення основної суми кредиту, а 9456,66 грн. безпідставно зараховано у якості плати за надання кредиту, про що свідчить бухгалтерська довідка розрахунку боргу по Кредитному договору № ДК2-377 від 29.09.2016 члена КС «Істок» ОСОБА_4

Аналізуючи наявні у справі докази та з огляду на характер правовідносин, які склалися між сторонами, суд вважає, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є правильними та обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до п.п. 3 п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено п.15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов'язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні - жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Оскільки Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав, на час укладення позивачем Контракту діяв особливий період, а тому на позивача розповсюджуються пільги п.15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Матеріалами справи підтверджується, що 29.09.2016 між ОСОБА_4 та Кредитною Спілкою «Істок» був укладений Кредитний договір № ДК2-377, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у сумі 16000,00 грн. на строк користування до 30.03.2018 та зобов'язався повернути одержаний кредит в повному обсязі у терміни, встановлені договором, а також зобов'язався сплачувати відсотки по Кредитному договору у розмірі 0,001 % річних та плату за надання кредиту 46,999 % щорічно відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, що є додатком до Кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016.

29.09.2016 між КС «Істок» та ОСОБА_5 був укладений Договір поруки № ДК2-377 ДП1, відповідно до умов якого ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання щодо солідарної відповідальності у разі невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № ДК2-377 від 29.09.2016.

25.10.2016 між КС «Істок» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016, яким пункт 2.7. виклали в наступній редакції: Плата за надання кредиту становить 187,9 % щорічно.

Відповідач ОСОБА_4 у період з 27.05.2013 по 13.12.2017 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією військового квитка (а.с.93-94).

Згідно бухгалтерської довідки розрахунку боргу по кредитному договору №ДК2-377 від 29.09.2016 члена КС «Істок» ОСОБА_4, останній здійснював погашення кредиту, сплативши на користь позивача 12740,00 грн., а саме: 26.12.2016 - 4000,00 грн., 25.01.2017 - 3000,00 грн., 27.02.2017 - 5740,00 грн. (а.с.26)

Із сплачених на погашення кредиту коштів 3283,34 грн. було зараховано на погашення основної суми кредиту, а 9456,66 грн. зараховано у якості плати за надання кредиту.

Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка відповідно до свого Статуту має право самостійно встановлювати розміри плати (процентів) за кредитами.

Згідно п.5.1 Статуту КС «Істок» для досягнення мети кредитна спілка надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та без готівковій формі.

Згідно умов кредитного договору (п.2.5) відсоткова ставка за користування кредитом становить 0,001% річних.

Плата за надання кредиту становить 46,9999% щорічно (п.2.7 Договору), а відповідно до Додаткового договору від 27.02.2017 до Кредитного договору плата становить 187,9% річних.

Загальна вартість кредиту для Позичальника складається з нарахованих %, плати, згідно умов цього договору та витрат, які понесе кредитор на повернення простроченої заборгованості за договором у разі її виникнення (п.2.8 Договору).

Позивач просив стягнути на його користь 33088 грн. плати за супровід, але умовами договору не передбачено такого платежу, як палата за супровід.

Пунктом 2.7 Договору передбачено лише плату за надання кредиту, яка становить 46,999% та збільшена додатковим договором до 187,9%.

Суд не вправі самостійно змінювати або тлумачити позовні вимоги на свій розсуд та вважати, що позивач просив стягнути з відповідача плату за надання кредиту.

Разом з тим, що суд приходить до висновку, що до закінчення особливого періоду відповідачу не повинна нараховуватися плата за надання кредиту, з підстав визначених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки, відповідач здійснював погашення кредиту і ці кошти повинні були спрямовуватися на погашення тіла кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача залишку заборгованості, яка складає 3260 грн. та правильно відмовив у стягненні інших платежів.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 не надавав згоди на укладення Додаткового договору № 1 від 25.10.2016 до Кредитного договору № ДК2-377 від 29.09.2016, яким було збільшено розмір плати за надання кредиту з 46,999 %річних до 187,9 % річних, тобто істотно збільшено обсяг його відповідальності, як поручителя.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порука відповідача ОСОБА_5 за Договором поруки № ДК2-377 ДП1 від 29.09.2016 року припинилася з дати укладення між КС «Істок» та ОСОБА_4, додаткового договору, тобто з 25.10.2016 року, та відмовив у задоволенні пред'явлених до нього позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного суд вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кредитної Спілки «Істок» залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11.01.2019.

Головуючий суддя С.І.Мурашко

судді С.М.Єгорова

С.А. Кіселик