Справа № 189/1579/18
26.12.2018 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області
Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Чорної О.В., за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г., учасники судового провадження: позивач ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яким просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: по АДРЕСА_1 та зобов'язати виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області зняти ОСОБА_2 з реєстрації за місцем проживання (а.с. 46-47).
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої матері від 03.03.1999 року.
За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає з 1999 року відповідачка. З того часу позивач змушений сам нести усі витрати по утриманню домоволодіння, в тому числі сплачувати за спожиту електроенергію та газ. На даний час виникла необхідність оформити субсидію на сплату комунальних послуг, оскільки там зареєстровані члени його сім'ї, то до органів які здійснюють нарахування субсидії потрібно надати довідку про їх доходи, а якщо таких доходів вони офіційно в Україні не отримують то на них нараховують дохід в розмірі трьох прожиткових мінімумів на особу які встановлені в Україні. В зв'язку з цим не може оформити субсидію, оскільки позивач і члени його сім'ї які зареєстровані але фактично не проживають отримують ніби дохід який не надає позивачу право на субсидію на сплату комунальних послуг. В зв'язку з тим,що відповідач не бажає приїздити до України для зняття з реєстрації з будинку, у позивача виникають певні труднощі.
Фактично, як відомо позивачу, відповідачка проживає з 1999 року у Російській Федерації.
Відповідачка не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги.
Позивач за браком коштів не в змозі сплачувати передбачені обов'язкові платежі за комунальні та інші послуги за відповідача, який вже тривалий час не має потреби в користуванні домоволодінням.
Позивач посилається на ч. 1 ст.16 ЦК України згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і на ст. 321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним і ніхто не може бути позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Також позивач посилається на частину 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Жодної домовленості між позивачем та відповідачем з цього приводу не існує.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяви, клопотання, пояснення, відзив на позов та заперечення до суду від неї не надходили. Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, рішення винести на розсуд суду.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу.
Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.03.1999 року посвідченого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Кохан О.Г., а також витягом з архівного відділу Покровської РДА Дніпропетровської області №181 від 19.09.2018 про присвоєння поштової адреси домоволодінню ОСОБА_1 (а. с. 5-6).
За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрована в с. Коломийці Покровського району Дніпропетровської області з 14.05.1997 року (а.с.33).
Відповідно до акту обстеження, складеного депутатом сільської ради Птиця М.І., та членами комісії ОСОБА_11., ОСОБА_6, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4, але з 1999 року по теперішній час не мешкають в ньому (копія акту, а. с. 7).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що відповідачка, ОСОБА_2 є його дружиною, але з 1999 року постійно проживає у Російській Федерації, де саме, він навіть не знає, і у АДРЕСА_1 не приїздить взагалі з того часу, позивач та відповідачка з того часу взагалі жодного разу не бачилися та не спілкувалися. Позивач також пояснив, що є пенсіонером, самостійно, за свій кошт утримує будинок, робить ремонт, сам сплачує комунальні послуги, відповідачка жодним чином не бере участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг.
Свідок ОСОБА_9 показала суду, що є сусідкою позивача, добре знає позивача ОСОБА_1 та відповідачку ОСОБА_2, пояснила, що у 90-х роках відповідачка приїхала до с. Коломийці та вийшла заміж за позивача. З 2000 року не бачила відповідачку жодного разу, в будинку проживає постійно тільки позивач, сам веде господарство, обробляє город, робить власним коштом ремонт будинку.
Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що є сусідкою позивача, знає, що раніше він проживав у будитнку разом з жінкою, ОСОБА_2 та їх спільними доньками, десь з 1999 року не бачила відповідачку та її дітей. В будинку проживає постійно тільки позивач, сам веде господарство та утримує будинок.
Згідно наданих квитанцій про сплату комунальних послуг за газо та електропостачання сплачує позивач, ОСОБА_1 (а .с. 65-68).
Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд встановив, що ОСОБА_2 не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 дуже тривалий час, з 1999 року, без поважних причин, в утриманні будинку участі не бере, комунальні послуги не сплачує, отже, чинить власнику перешкоди у користуванні, розпорядженні майном, і позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом з цих підстав, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
У той же час, суд відхиляє позовні вимоги в частині зобов'язання третьої особи щодо зняття з реєстрації відповідачки з наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказані поняття: зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Отже зняття з реєстрації (реєстраційного обліку) не належить до компетенції суду.
Водночас, відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, а тому позовні вимоги в частині задоволенню не підлягають.
У зв`язку з тим, що позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору, що є його правом, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, 3, 12, 13, 76-78, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, особою, яка втратила право на користування домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
В частині позовних вимог щодо зобов'язання виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, з реєстрації за місцем проживання: АДРЕСА_1 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрований: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий.

Третя особа: Виконавчий комітет Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, вул. Центральна, 20 смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Повний текст рішення складений 08 січня 2019 року.

Суддя О.В. Чорна