Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Грінкевич А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №МФ-504 від 12 травня 2018 року недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що 12 травня 2018 року між нею та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» укладено кредитний договір №МФ-504, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 20 000,00 грн. зі сплатою фіксованої ставки в розмірі 0,8% за користування кредитом, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 договору, що дорівнює 292% річних, строком на 15 днів, а саме строком повернення до 27 травня 2018 року. Ставка, зазначена в п. 1.5 договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов'язань по сплатам за цим договором, при простроченні сплати за кредит у строк, передбачений п. 1.3 договору, а саме починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка зазначена в п. 1.5 цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов'язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожний день строку користування кредитом, що дорівнює 365,00% річних. Відповідно до п. 1.7 кредитного договору за період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 4,5% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1 642,5% річних. Поряд з цим, в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 11% від суми кредиту. Вважає, що при укладання зазначеного кредитного договору порушені її права, як споживача, згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та інших законів України. Тобто, відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства , які визначені та встановлені Законом, що є необхідними та істотними для даного виду договорів, зокрема, кредитом не надав їй повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредитування як перед укладенням, так і під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Так, їй не було надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення її з наведеною інформацією. За короткий проміжок часу вона не мала можливості ознайомитися з кредитним договором, а договір містить безліч умов, які регулюються законодавством, з яким позивач не зустрічалася в житті. Крім того, несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, комісію за супровід кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Також відсутність у кредитному договорі умови про припинення дії договору, про відповідальність відповідача є також підставою для визнання такого договору недійсним. До того ж, відсутність у ерудитному договорі права відізвати свою згоду на обробку персональних даних є порушенням закону та підставою для визнання пункту 6.4 кредитного договору щодо обробки персональних даних недійсним.

В судове засіданні позивач не з'явилася, при подачі позову до суду просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються виходячи з наступного. Так, кредитний договір відповідає вимогам, встановленим ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також вимогам ст. 638 ЦК України, де визначені істотні умови договору. Твердження позивача про ненадання їй повної, всебічної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення кредитного договору не є вірними, не підтверджуються будь-якими доказами і використовуються з метою уникнення виконання зобов'язання за договором. Звертає увагу, що комісія за супровід кредиту сплачується в момент повернення кредиту, а оскільки позивач не виконав основні умови кредитного договору, тобто не повернув відповідачу суму кредиту, тому і не сплатив ніякої комісії за супровід, тобто ніякі права позивача не були порушені. Зазначає, що відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 травня 2018 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» укладено кредитний договір №МФ-504, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 20 000,00 грн. зі сплатою фіксованої ставки в розмірі 0,8% за користування кредитом, які сплачуються позичальником за кожен день строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.3 договору, що дорівнює 292% річних, строком на 15 днів, а саме строком повернення до 27 травня 2018 року. Ставка, зазначена в п. 1.5 договору застосовується в разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов'язань по сплатам за цим договором, при простроченні сплати за кредит у строк, передбачений п. 1.3 договору, а саме починаючи з 16 по 29 день користування кредитом, ставка зазначена в п. 1.5 цього договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов'язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 1,00% за кожний день строку користування кредитом, що дорівнює 365,00% річних. Відповідно до п. 1.7 кредитного договору за період прострочення з 30 по 45 день користування кредитом, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 4,5% за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 1 642,5% річних. (а.с. 7).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним ( ст. 204 ЦК України).

За змістом положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину.

Як роз`яснено в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов'язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у ст. 1055 ЦК України, ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов'язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку.

До умов кредитного договору належать: об'єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов'язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо.

Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як з'ясовано судом, оспорюваний договір споживчого кредиту укладено в письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору.

Згідно з розділом 6 кредитного договору передбачено, що позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами цього договору, а також із правилами надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, затверджених кредитором та розміщених на сайті кредитора з моменту укладення цього договору, позичальник надав право кредитору вносити, отримувати, коригувати дані про позичальника, умови його кредитування та його кредитної історії до будь-якого бюро кредитних історій, з якими співпрацює кредитор як для прийняття рішення про укладення цього договору, так і при його виконання в рамках відносин із БКІ, позичальник підтвердив, що інформація, зазначена в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» отримана від кредитора до підписання цього договору, позичальник підтвердив, що його письмово повідомлено про включення його персональних даних до бази персональних даних щодо клієнтів та укладених з ним договорів, володільцем якої є кредитор, мету збору персональних даних, а також права позичальника - суб'єкта персональних даних, визначені ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», надана позичальником згода на обробку його персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Позивач ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить її підпис на кредитному договорі. Зазначені позивачем обов'язкові умови, які мав внести в кредитний договір позичальник, на підставі яких кредитним договір має бути визнано недійсним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, досліджений судом кредитний договір № №МФ-504 від 12 травня 2018 року містить в собі всі обов'язкові умови, що ставляться до кредитного договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 21 цього ж Закону встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В той же час, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_4, як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів.

Відповідно до положень п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

В свою чергу, позивачем не надано докази, які мали підтвердити, що позичальник скористався наданим законом правом на відкликання згоди на укладання договору.

Аналізуючи укладений сторонами кредитний договір, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором та умовами надання споживчого кредиту, які є невід'ємною частиною договору, при підписанні спірного кредитного договору позивач погодилася з його умовами, отримала кредитні кошти, тому суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, підстав для визнання недійсним кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України)

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 202, 204, 215, 638, 1054 ЦК України, ст. ст.11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними», ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко