С права 2/303/1793/18
303/3936/18
рядок ст.зв. - 43
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі : головуючого судді Довжанин В.М.
секретар Фозекош І.І.
з участю: представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про виселення з відомчого житлового приміщення,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з відомчого житлового приміщення.
Позовні вимоги мотивує тим, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться відомчий житловий будинок Мукачівського прикордонного загону, право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.09.2014 року № 04. Даний будинок використовується для проживання військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 та членів їх сімей. Послуги, щодо забезпечення вищевказаного будинку водопостачанням, водовідведенням, центральним опаленням здійснюється відповідними службами ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ).
Військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями на підставах та у порядку визначеними Житловим кодексом України, Законом України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.06 р. №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та відповідними наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 "Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями" та з метою приведення нормативно-правових актів Адміністрації Державної прикордонної служби України у відповідність до чинного законодавства, Адміністрацією було видано наказ яким затверджено та введено в дію Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України.
Зазначена Інструкція визначає організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, в органах Державної прикордонної служби України тощо.
У відповідності до вищевказаної Інструкції відомче (службове) житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (за місцем проходження служби). У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, а дані військовослужбовці зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку для одержання житла.
Під час проходження військової служби ОСОБА_2 в Мукачівському прикордонному загоні, відповідно до звернення останньої та, у відповідності до протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 14 від 29 грудня 2004 року ОСОБА_2 було розподілено житлове приміщення - окрему кімнату, житловою площею 16,8 м2, в яку вона й заселилась. ОСОБА_2 за отриманням ордеру не зверталась, від укладання договору найму жилого приміщення, відмовилась.
Наказом начальника 27 прикордонного загону від 12.01.2018р. № 13-ос припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за статтею 26 частиною 6 пунктом «й» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) із застосуванням абзацу 1 пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас; старшину ОСОБА_2 .
Наказом начальника 27 прикордонного загону № 41-ос від 05.02.2018р. по особовому складу, старшину ОСОБА_2 , виключено із списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення.
Відповідно до ст.ст. 118, 124 Житлового кодексу України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до норм п.п. 19, 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081, п. 2.22 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонної службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку: у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Отже, починаючи з 05.02.2018 року (з дня видання наказу про виключення із списків особового ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 зобов`язана була звільнити займане житлове приміщення разом із усіма членами сім`ї, а в іншому випадку, після виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини ОСОБА_2 підлягає виселенню із займаного житлового приміщення разом із усіма членами сім`ї без надання іншого. Однак після звільнення з військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 старшина ОСОБА_2 , займане житлове приміщення не звільнила чим порушила вимоги чинного законодавства України.
Квартира є об`єктом права власності, що належить державі, будинок знаходиться на балансі ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), рішень про виділення житла відповідачу на сесіях ради не приймалось, дане житло є відомчим (службовим житлом), в якому мають право проживати виключно військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять службу безпосередньо в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Однак по теперішній час ОСОБА_2 , займане житлове приміщення не звільнила, що свідчить про свідоме ухилення нею від виконання свого обов`язку, а також законних вимог Мукачівського прикордонного загону, щодо звільнення займаного житлового приміщення, та свідомого порушення нею чинного законодавства України.
20.08.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який мотивувала тим, що з квітня 1994 року по липень 2004 року, проходила службу в Міністерстві Оборони України, після чого її перевели на службу в Державну прикордонну службу України, в якій вона проходила службу з 7 липня 2004 року по 05 лютого 2018 року.
Наказом начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 12.01.2018 року за № 13-ос зі відповідачем припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби, наказом від 25.02.2018 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, тобто з цього часу вона перестала служити в Державній прикордонній службі України та вийшла на пенсію за вислугою років, яка Державній прикордонній службі України складає 13 років 6 місяців 30 днів, а загальна вислуга - 26 років 11 місяців 20 днів, доказом чого є витяг з наказу начальника 27 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та довідка № 266/4/1 від 03.07.2018 року, видана військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В позовній заяві позивач посилається на пункти 19 та 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081. Дані пункти, нічого спільного з виселенням із службового житлового приміщення не мають, оскільки пункт 19 передбачає, що: «У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством».
Також пункт 26 встановлює, що: «Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу
місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із
збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що
користуються правом першочергового або позачергового одержання житла».
Пункт 2.22 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в
Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної
прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, відповідно до якого підлягає
виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого
службового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Даний пункт Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, не може бути застосований, оскільки він суперечить Конституції України, законам України та постановам Кабінету Міністрів України, які мають більшу юридичну силу ніж вказана Інструкція, яка затверджена відомчим нормативним актом, зокрема наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 20.12.2007 року № 1040.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 10 ЦПК України, у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
Таким чином, звільнення відповідача від проходження служби в Державній прикордонній службі України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту не є підставою для звільнення її та членами моєї сім`ї службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до пункту 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 125 Житлового Кодексу Української РСР «Особи, яких не може бути
виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення» чітко
визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124
цього Кодексу (на яку посилається позивач), не може бути виселено осіб, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як
десять років.
Відповідно до вимог п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлено, що: «Оскільки в силу ст.125 ЖК деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався».
Враховуючи те, що відповідач прослужила в Державній прикордонній службі України понад 13 років, тобто більше 10 років, а тому, відповідно до даної норми права, її не може бути виселено із займаного мною жилого приміщення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 ЖК України, осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Вимогами частини 1 статті 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» від 4.09.2008 року № 500-VI, встановлено: «Забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до вимог частини 3 статті 1 вказаного Закону на гуртожиток по АДРЕСА_2 , поширюється дія цього Закону, оскільки він розміщений за межами військової частини.
Крім цього, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків законних мешканців та відчуження гуртожитків протягом реалізації Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2017-2021 роки (нова редакція п. З розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків").
Зазначений мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих і нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права до 1 січня 2022 року.
Водночас органам місцевого самоврядування під час дії зазначеного мораторію доручено вжити заходів щодо видачі власниками гуртожитків ордерів усім мешканцям гуртожитків, яких на визначених Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" правових підставах було вселено в гуртожиток і які фактично проживають у гуртожитку більш ніж 5 років, котрі не отримали ордери (або в яких ордери було вилучено) із незалежних від них причин.
Відповідно до статей 121 і 123 Житлового кодексу Української РСР, Постановою Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення» затверджено Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, пунктом 35 якого аналогічно визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення не менш як десять років.
Згідно ч. 2 ст. 109 Житлового Кодексу України: «Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду».
29.08.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яку мотивував тим, що відповідач проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24.11.2004р. по 25.11.2007р. (термін перебування у службових відносинах із юридичною особою військова частина НОМЕР_2 (три роки).
У вищевказаний період 29 грудня 2004 року ОСОБА_2 було розподілено житлове приміщення. Відомче (службове) житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби у відповідній військовій частині.
25 листопада 2007 року відповідача з Мукачівського прикордонного загону переведено для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_3 ), з 07 липня 2013 року вона проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_4 ).
В порушення вимог п.п. 19, 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 та п.п. 2.21 та 2.22 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року, № 1040, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707, у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби, ОСОБА_2 не звільнила надане їй відомче житло.
З 16 листопада 2017 року наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України «По особовому складу» №585-ОС відповідача зараховано у розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ).
Так п. 2.22 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року, № 1040 особа, яка звільнена з військової служби в запас або у відставку і має вислугу менше ніж 20 років, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.
Посилання у відзиві на позовну заяву на вимоги абзацу 2 ч. 1 ст. 125 Житлового кодексу Української РСР, де визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.
Відповідача проходила військову службу, тобто була у службових відносинах із військовою частиною НОМЕР_1 впродовж двох періодів: з 24.11.2004 р. по 25.11.2007 р. - 3 (три) роки та із 16 листопада 2017 року по 05 лютого 2018 року - два місяці 20 днів.
Отже загальний термін проходження служби в установі військова частина НОМЕР_1 , якій належить житлове приміщення ОСОБА_2 становить 3 роки два місяці двадцять днів.
Решту служби ОСОБА_2 проходила у ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_3 ) та ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_4 ).
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали повністю, просили відмовити в його задоволенні з підстав вказаних у відзиві.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до пункту 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або
іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 125 Житлового Кодексу Української РСР «Особи, яких не може бути
виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення» чітко
визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124
цього Кодексу (на яку посилається позивач), не може бути виселено осіб, які пропрацювали на
підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як
десять років.
Суд не бере до уваги посилання представника позивача, на норм п.п. 19, 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081, п. 2.22 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонної службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, підлягає виселенню зі службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї без надання іншого житлового приміщення особа, звільнена з військової служби в запас або у відставку: у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.
Так як даний пункт Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, не може бути застосований, оскільки він суперечить Конституції України, законам України та постановам Кабінету Міністрів України, які мають більшу юридичну силу ніж вказана Інструкція, яка затверджена відомчим нормативним актом, зокрема наказом Адміністрації Державної прикордонної служби від 20.12.2007 року № 1040.
Також суд не бере до уваги посилання представника позивача на те що відповідач прослужила у військовій частині НОМЕР_1 три роки два місяці так як відповідно до вимог п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлено, що: «Оскільки в силу ст.125 ЖК деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався».
Враховуючи те, що відповідач прослужила в Державній прикордонній службі України понад 13 років, тобто більше 10 років, а тому, відповідно до даної норми права, її не може бути виселено із займаного мною жилого приміщення.
Крім цього, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків законних мешканців та відчуження гуртожитків протягом реалізації Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2017-2021 роки (нова редакція п. З розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків").
Зазначений мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як об`єктів нерухомого майна, житлових комплексів та/або їх частин, їх окремих будівель, споруд, жилих і нежилих приміщень та іншого майна, а також відповідних земельних ділянок та їх прибудинкових територій на користь фізичних чи юридичних осіб приватного права до 1 січня 2022 року.
З вище наведених підстав в задоволенні позову про виселення з відомчого приміщення слід відмовити.
Керуючись 19, 81, 141, 263-265, 430 ЦПК України, 311 ЦК України, ст. 125 Житлового Кодексу Української РСР, ЗУ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"),-
у хвалив :

В задоволенні позову Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про виселення з відомчого житлового приміщення відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 17 грудня 2018 року.

Головуючий В.М. Довжанин