Провадження № 2/761/1096/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Горюк В.А.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 26.02.2013 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір, на підтвердження якого відповідач надав розписку. За умовами договору ОСОБА_5 одержав від позивача ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 19 880,00 доларів США та взяв на себе обов»язок повернути грошові кошти до 05.12.2014 р., згідно графіка погашення, який є невід»ємною частиною розписки у гривнях, в еквіваленті до долара США за курсом продажу ПриватБанку на дату погашення кожного платежу. Позивач виконала взяті на себе зобов»язання та передала відповідачу грошові кошти у розмірі обумовленому сторонами. Відповідач же умови договору не виконав, грошові кошти не повернув. За таких обставин позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 525 826,00 грн.; збитки внаслідок від інфляції у сумі 323 382,89 грн.; 3% річних від суми боргу у розмірі 43218,57 грн. та судові витрати у сумі 8 000,00 грн.

26.06.2018 р. за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено повторний автоматизований розподіл справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

29.06.2018 р. вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву про стягнення коштів. Відповідачем зазначено, що договір було укладено між сторонами. Проте, він просить застосувати до позовну давність до заявлених вимог та відмовити у позові в частині платежів за період з 05.03.2013 р. по 05.11.2014 року на суму у розмірі 160 490,80 грн. включно з інфляційними та 3% річних, оскільки єдиним платежем стосовно якого не сплинув строк позовної давності - грудень 2014 р., а саме 2 509,20 грн., що виплаває з умов договору. Крім того, відповідачем зазначено, що ОСОБА_4 отримано від нього в рахунок погашення боргу суму у розмірі 4 000,00 доларів США 16.06.2015 року. Також зазначив, що нарахування інфляційних є порушенням чинного законодавства України.

За таких обставин представник позивача зменшив розмір позовних вимог та остаточно просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 522 048,80 грн., збитки внаслідок інфляції у розмірі 321 059,87 грн. та 3% річних у розмірі 42 908,12 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію викладену у відзиві.

Вислухавши пояснення представників сторін, опитавши свідка, дослідивши надані учасниками справи докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 26.02.2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики за умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 163 000,00 грн., еквівалент суми в доларах США по курсу продажу ПриватБанк становить 19 880,00 доларів США строком до 05.12.2014 р., згідно до графіку платежів, який є невід»ємною частиною договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи і не оспорюється учасниками процесу, на підтвердження укладання договору позики відповідаче6м ОСОБА_5 було надано розписку де зазначено, що останній зобов»язується повернути грошові кошти в гривні, в еквіваленті до долару США по курсу продажу ПриватБанком на дату погашення платежу.

Також, і дана обставина визнається позивачем та відповідачем, сторонами договору погоджено графік платежів.

Також, як свідчить текст розписки ОСОБА_5 зазначив про те, що йому відомо що в разі відхилення від графіку платежів за договором кредитор має право звернутися до суду з метою стягнення залишку боргу.

Сторонами договору погоджено графік повернення платежів відповідно до умов якого перший платіж на погашення боргу за договором позики має відбутися 05.03.2013 р. та останній платіж має бути здійснений 05.03.2014 року.

Також встановлено в судовому засіданні, це підтверджується відповідними доказами, і не заперечується представником позивача ОСОБА_4 , що позивач 16.06.2015 р. в рахунок погашення боргу за договором отримала від відповідача ОСОБА_5 суму у розмірі 4 000,00 доларів США.

Як свідчать матеріали справи 27.09.2017 р. позивачем було направлено в адресу боржника вимогу про сплату боргу, яка була отримана ОСОБА_5 10.10.207 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалась та обставина, що договір було укладено та грошові кошти повною мірою не повернуто, але з урахуванням вимог чинного законодавства України є підстави для застосування положень ЦК України щодо пропуску строку позовної давності для звернення до суду за захистом прав.

В свою чергу представник позивача зазначає, що оскільки ОСОБА_5 на погашення боргу 16.06.2015 р. сплатив кошти у розмірі 4 000,00 доларів США, строк позовної давності перервався.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

За змістом ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 цього Кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. .

Як зазначив представник відповідача Верховний Суд України в своїй постанові від 19.03.2014 № 6-20цс14 звернув увагу на те, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право. Також, оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Дану обставину треба врахувати під час розгляду справи та прийняття рішення.

Дійсно в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 взяв на себе зобов»язання повертати грошові кошти частинами визначеними у графіку погашення.

З іншого боку представник відповідача вказав на те, що відповідачем було визнано борг та погашено його частину у сумі 4 000,00 доларів США 16.06.2015 р. .

Приписами ч. 1 ст. 264 ЦК України визначено, що Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що відповідачем ОСОБА_5 вчинені дії які свідчать про визнання ним боргу, суд погоджується з доводами представника ОСОБА_4 щодо переривання строку позовної давності.

Зважаючи на те, що строк позовної давності для звернення боржника до суду перервався 16.06.2015 р. та з огляду на направлення позовної заяви до суду 27.11.2017 р. підстави для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦПК України

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на обставини встановлені і судовому засіданні, вимоги чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 в частині стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням сплачених ОСОБА_5 коштів 16.06.2015 р.

Зважаючи на домовленість сторін, виходячи з тексту розписки грошові кошти мали бути повернуті у гривні, в еквіваленті до курсу долара по курсу ПриватБанку на день здійснення платежу, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 15 880,00 доларів США (19 880,00 - 4 000,00) у гривні відповідно до курсу валют встановлених на день зазначений позивачем 27.09.2017 р. (день направлення вимоги про стягнення боргу) винесення рішення у розмірі 360 476,00 грн.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов»язання відповідачем за договором позики не було виконано належним чином, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь кредитора ОСОБА_4 3% річних у розмірі 32 828 грн. 00 коп. - з огляду на суму боргу.

З іншого боку суд не знаходить підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення з ОСОБА_5 інфляційних втрат, виходячи з наступного.

відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національній грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні , а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28.03.2012 року справа № 6-36736 вов10).

Таку позицію підтримала Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України розглянувши справу № 6-771цс15.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,279,352,354 ЦПК України, ст.ст. 254,261,267,526,625,1046,1047 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 360 476 грн. 00 коп, 3% річних у розмірі 32 828 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2), АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 3933 грн. 30 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: