Справа № 573/1607/18
Номер провадження 2/573/552/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.,

за участю секретаря: Півньової О. М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, третя особа: Білопільська районна державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11 серпня 2015 року помер її брат ОСОБА_2. Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема, рілля площею 3,4181 га, кадастровий номер :03:004:0127 та кормові угіддя площею 0,1459 га, кадастровий номер :02:007:0332, розташовані на території Товстянської сільської ради, посвідчені державним актом серії СМ №056346. Спадщину після смерті брата фактично прийняла її мати, ОСОБА_3, але юридично не оформила та померла 07 вересня 2015 року. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої увійшли земельні ділянки, які остання фактично прийняла після смерті сина. Зазначає, що прийняла спадщину після смерті матері, подавши нотаріусу відповідну заяву та отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Разом з цим нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій щодо земельних ділянок, які мати фактично прийняла у спадок після смерті брата, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа. Посилаючись на викладені вище обставини, на підставі ст. ст. 1261, 1268 ЦК України ОСОБА_1 просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 07 вересня 2015 року, право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: ріллю площею 3,4181 га, кадастровий номер :03:004:0127 та кормові угіддя площею 0,1459 га, кадастровий номер :02:007:0332, розташовані на території Товстянської сільської ради, посвідчені державним актом серії СМ №056346, виданим на імя ОСОБА_2.

Ухвалою від 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання у порядку загального позовного провадження (а. с. 26-27).

Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не зявилася. Представник останньої за довіреністю ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 55).

Представник відповідача Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не зявився. Селищний голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 36).

Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції Сумської області у підготовче засідання не зявився. Завідувач держнотконтори ОСОБА_5 надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 34).

У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами.

Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу положень ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що 11 серпня 2015 року помер брат позивача ОСОБА_2 (а. с. 8-12, 14).

Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: рілля площею 3,4181 га, кадастровий номер :03:004:0127, кормові угіддя площею 0,1459 га, кадастровий номер :02:007:0332, розташовані на території Товстянської сільської ради, посвідчені державним актом серії СМ №056346, виданим Білопільською районною державною адміністрацією 30 березня 2004 року на підставі розпорядження від 28 березня 2002 року №106, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №438 (а. с. 19).

Згідно з довідкою Товстянського старостату Миколаївської селищної ради від 14 серпня 2018 року ОСОБА_2 на день смерті 11 серпня 2015 року був зареєстрований та проживав разом із матірю ОСОБА_3 (а. с. 17).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 18 вересня 2018 року спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заведена (а. с. 35).

Отже, виходячи із встановлених фактичних обставин та наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку, що мати позивача, ОСОБА_3, фактично прийняла спадщину після сина шляхом постійного проживання з останнім на день смерті.

Разом із цим судом встановлено, що ОСОБА_6, яка є матірю позивача, померла 07 вересня 2015 року (а. с. 8-11, 13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, в тому числі на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: ріллю площею 3,4181 га, кадастровий номер :03:004:0127 та кормові угіддя площею 0,1459 га, кадастровий номер :02:007:0332, розташовані на території Товстянської сільської ради, які остання успадкувала після смерті свого сина, ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2015 року Улянівською державною нотаріальною конторою за заявою ОСОБА_1 заведена спадкова справа №261/2015 після смерті ОСОБА_3, яка померла 07 вересня 2015 року. Позивачу видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна (а. с. 18, 39-52).

У той же час у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали її померлому брату, ОСОБА_2, які фактично прийняла у спадщину її мати, ОСОБА_3, яка померла 07 вересня 2015 року (а. с. 21).

Отже, наведене вище свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняла спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_3, та є її єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Інші спадкоємці, у тому числі й ті, які за законом мають право на обовязкову частку у спадщині померлої ОСОБА_3 та у встановленому порядку прийняли цю спадщину відсутні. Позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка ввійшла до спадкової маси після смерті матері внаслідок втрати державного акта на право власності на землю.

Статтями 81, 131 ЗК України передбачено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що позивач прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 07 вересня 2015 року, але у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 16, 1216, 1218, 1220, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України 2003 року, ст. ст. 81, 131, 152 ЗК України, п. п. 1, 11, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 16, 81, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, , юридична адреса: 41854, Сумська область, Білопільський район, смт. Миколаївка, бульвар Свободи, будинок 2, третя особа - Білопільська районна державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції Сумської області, код ЄДРПОУ 2900251, місце знаходження: 41800, Сумська область, місто Білопілля, вулиця Торгова площа, будинок 27 про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3, яка померла 07 вересня 2015 року, право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: ріллю площею 3,4181 га, кадастровий номер :03:004:0127 та кормові угіддя площею 0,1459 га, кадастровий номер :02:007:0332, розташовані на території Товстянської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчені державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №056346, виданим 30 березня 2004 року Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області на підставі розпорядження від 28 березня 2002 року №106 на імя ОСОБА_2, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №438.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області. Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом зазначеного строку до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: