Справа №173/2197/18
Провадження №2/173/1154/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої - судді Петрюк Т.М.

При секретарі - Рудовій Л.В.

За участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя-

ВСТАНОВИВ:

12.09.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання права власності на частину будинку до відповідача ОСОБА_2

26.10.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2018 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 19 грудня 2018 року .

Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

19.12.2018 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним та відповідачкою, за кожним, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, припинивши право спільної сумісної власності на вказану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі з 21.09.1991 року. Станом на 08.09.2018 року шлюб між ними не розірвано.

Під час шлюбу, а саме 26.10.2005 року відповідачем було укладено договір довічного утримання від 26.10.2005 року за № 1535 із ОСОБА_3 (відчужувач) посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. За вказаним договором відповідач набула нерухоме майно, що за життя належало відчужувачу, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241689 від 01.02.2013 року вбачається, що спірна квартира набута 26.10.2005 року відповідачем на підставі договору довічного утримання № 1535, посвідченого 26.10.2005 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., власником зазначеної квартири зазначено його дружину ОСОБА_2

Так як дана квартира набута в період шлюбу вона вважається їх спільною сумісною власністю. Станом на 08.09.2018 року взаємної згоди між ним та ОСОБА_2, щодо поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, зокрема зазначеної вище квартири не досягнуто. Шлюбний договір між ними не укладався, що і стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за доводами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Підтвердивши, що спірна квартира дійсно є їх спільною сумісною власністю. Вона усвідомлює, що у разі задоволення позовних вимог вона буде власницею лише половини зазначеною квартири і з цим згодна.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1991 року, що підтверджується, копією свідоцтва про шлюб.

Під час шлюбу, а саме 26.10.2005 року відповідачем було укладено договір довічного утримання від 26.10.2005 року за № 1535 із ОСОБА_3 (відчужувач), посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. За вказаним договором відповідач набула нерухоме майно, що за життя належало відчужувачу, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з Витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 241689 від 01.02.2013 року вбачається, що спірна квартира набута 26.10.2005 року відповідачем на підставі договору довічного утримання № 1535, посвідченого 26.10.2005 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., власником зазначеної квартири зазначено його дружину ОСОБА_2, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1. 3 ст. 61 СК України - Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Відповідно до п .2 ч.1 ст. 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Так як нерухоме майно набуте відповідачем ОСОБА_2, на підставі договору довічного утримання то воно не відноситься до особистої власності набувача, а саме відповідача ОСОБА_2, так як придбання майна на підставі договору довічного утримання, відповідно до ст. 57 СК України не створює режим особистої власності на майно, набуте за даним договором.

Таким чином судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, придбана в період шлюбу між сторонами, тому є об'єктом спільної сумісної власності. Даний факт відповідачем не заперечується.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить визнати за ним та за відповідачкою право власності на ? частину зазначеної вище квартири, як на спільне сумісне майно, придбане в період шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, якщо подружжя не вирішили питання щодо придбання частки неподільної речі одним з них, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що відчужувач за договором довічного утримання ОСОБА_3, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Тобто з цього часу припинились будь-які обмеження права власності на спірну квартиру, які встановлювалось за договором довічного утримання. Квартира з даного часу перебуває у володінні та користуванні сторін. Відповідач не заперечує право позивача щодо його права на частку у зазначеній квартирі, як придбаній у період шлюбу.

За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених вимог, та враховуючи, що позивачем при поданні позовної заяви судовий збір сплачений в повному обсязі відповідно до вартості предмету позову. Судом ухвалюється рішення відповідно до якого за сторонами визнається право власності на ? частину спірного майна, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 687 грн. 65 коп., відповідно до вартості майна, яка присуджується позивачу .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючим за адресою: АДРЕСА_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на дану квартиру.

Визнати за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4, фактично проживаючою за адресою: АДРЕСА_2, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на дану квартиру

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, понесені 687 грн. 65 коп. на відшкодовування понесених судових витрат по сплаті судового збору

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.12. 2018 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 09.01.2019 року

Оприлюднене: 09.01.2019 року

Дата набрання законної сили: 29.01.2019 року