Справа № 635/2936/2017
Провадження №2/635/2283/2018

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Крилєвській І.А.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН 6, який мешкає за адресою: м.Київ, вул.Тулузи, 24/54, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де зазначає, що 13 жовтня 2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2637. За даним договором ОСОБА_4 позичив у нього грошові кошти у розмірі 86000 грн., які зобов'язався повернути до 13 жовтня 2015 року. Крім того, зазначеним договором було передбачено, що у разі прострочення виконання зобов'язання ОСОБА_4 повинен сплатити індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. За період з 13 листопада 2014 року по 13 жовтня 2015 року ОСОБА_4 на виконання взятих зобов'язань повернув 6000 грн. Крім того, в період з 13 жовтня 2015 року по 04 липня 2016 року ОСОБА_4 була повернута сума позики у розмірі 25000 грн. Згодом ОСОБА_4 припинив повернення коштів, що змусило звернутися позивача у липні 2016 року до Дергачівського районного суду Харківської області з вимогю про стягнення суми боргу, інфляціних втрат та 3% річних. Але ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року провадження по справі було закрито, у зв'язку зі смерттю ОСОБА_4 Факт смерті боржника підтверджується також копією актового запису про смерть №111 від 22 жовтня 2015 року. Оскільки, відповідач на час виникнення боргових зобов'язань у ОСОБА_4 була його дружиною, а тому прийняла у спадок окрім його прав і його зобов'язання, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 13 жовтня 2014 року у розмірі 61000 грн., інфляційні втрати - 13665 грн.39 коп., 3% річних - 2759 грн., а всього 77424 грн.39 коп.

Ухвалою судді Харкіського районного суду Харківської області від 31 травня 2017 року позов було залишено без руху і позивачеві було надано строк на усунення недоліків тривалістю п'ять днів зі дня отримання ухвали.

У встановлений судом строк позивач усунув вказані в ухвалі недоліки.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2017 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2017 року були витребувані докази по справі, а саме - спадкова справа з Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області.

14 грудня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти заявленого позову, де вона просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона не приймала спадщину після померлого чоловіка, а тому не може відповідати за його боргами.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 було залишено без розгляду. у зв'язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого позивача.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 травня 2018 року ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 14 грудня 2017 року було скасовано і справу було направлено до суду для продовження розгляду по суті.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено у судове засідання.

07 серпня 2018 року позивачем була подана уточнена позовна заява, якою він змінив підстави і предмет позову. Зокрема, зазначив, що просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, яка складається з: неповернутої позики у розмірі 61000 грн., 3% річних - 2759 грн., інфляційних витрат - 13665 грн.39 коп., оскільки позику ОСОБА_4 брав в інтересах родини.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2018 року уточнену позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху і позивачеві було надано строк для усунення недоліків тривалістю десять днів зі дня отримання копії ухвали.

У листопаді 2018 року позивач надав ряд документів на усунення недоліків.

Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу того, що отримані покійним ОСОБА_4 від позивача кошти були витрачені на користь родини. Крім того, пояснив, що відповідач не вчиняла дій щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка. Тому просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представника відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, який був посвідчений 13 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2637. За зазначеним договором ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 позику у розмірі 86000 грн., яку зобов'язався повернути до 13 жовтня 2015 року у місті Києві. Також договором передбачено, що у разі прострочення боржником виконання зобов'язання, він повертає позикодавцю кошти з урахуванням інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних (а.с.5).

Також у судовому засіданні встановлено, що за період з 13.11.2014 року по 19.11.2016 року ОСОБА_4 повернув позичені кошти у загальному розмірі 25000 грн. (а.с.5 зворот).

Статтею 1046 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з вимогами 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з копії ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року, позивач звертався до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики. Але провадження по справі було закрито, у зв'язку зі смерттю боржника (а.с.6).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, виданого 22 жовтня 2015 року виконкомом Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області ОСОБА_4 помер 20 жовтня 2015 року (а.с.72).

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з вимогами ст.1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

У судовому засіданні встановлено, що зобов'язання, яке виникло між позивачем та ОСОБА_4 не пов'язане з особою ОСОБА_4, а тому повинно входити до складу спадщини, яка залишилась після смерті останнього.

У судовому засіданні також встановлено, що за життя ОСОБА_4 заповіту не залишав, а тому, після його смерті спадкування здійснювалось за законом.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (гл.87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та «оформлення спадщини» (гл.89 цього кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому ч.2 цієї норми. Саме на підставі норм ст.ст.1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців.

Так, згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки це строки, в межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право.

У судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався до смерть боржника - ОСОБА_4 у вересні 2016 року, при постановленні Дергачівським районним судом Харківської області ухвали про закриття провадження, у зв'язку зі смерттю боржника (а.с.6)

Як вбачається з копії спадкової справи, надісланої до суду Дергачівською державною нотаріальною конторою, позивач до нотаріальної контори протягом строку, встановленого законом для пред'явлення претензій до спадкоємців боржника, не звертався (а.с.70-88).

Відповідно до частини 4 статті 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сімї.

Допитані у судовому засіданні свідки - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, пояснили, що родину ОСОБА_4 вони знають тривалий час. Померлий ОСОБА_4 тривалий час захоплювався гральними автоматами та витрачав усі отримані кошти на гру. Через що родина жила в злиднях. Саме через захоплення ОСОБА_4 гральними автоматами відповідач пішла від нього.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду.

Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Стаття 83 ЦПК України встановлює, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Враховуючи той факт, що відповідач та її представник заперечує той факт, що отримані померлим ОСОБА_4 від позивача кошти були витрачені ОСОБА_4 на інтереси сім'ї, а інших належних та допустимих, в розумінні ЦПК України, доказів стороною позивача суду не надано, суд приходить до висновку про те, що позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН 6, який мешкає за адресою: м.Київ, вул.Тулузи, 24/54, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: hr.hr.court.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Харківський районний суд Харківської області до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 січня 2019 року.

Суддя Н.Л.Панас