Справа №752/8792/14-ц
Провадження № 2/752/208/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.10.2018 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Якушко Т.А.,

представника позивача Боримської І.О.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ТОВ «ОСТ-Трейд», ОСОБА_4 про стягнення заборгованої за Рамковою угодою № FW106.579 від 30.11.2012 р.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що між позивачем та ТОВ «ОСТ-Трейд» було укладено Рамкову угоду № FW106.579 від 30.11.2012 р., відповідно до якої Банк здійснював кредитування відповідача на підставі укладених в подальшому кредитних договорів.

28.10.2013р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «ОСТ-Трейд» укладено кредитний договір № 115.44116/FW106.579. відповідно до якого Товариству надано кредит в розмірі 305000 гривень зі сплатою 25% річних на строк 6 місяців.

Відповідач належним чином не виконав умов Кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 305000 гривні, за відсотками в розмірі 24428,59 гривень, проценти за неправомірне користування кредитом в розмірі 19959,68 гривень, пеня 160851,79 гривень.

Відповідно до п. 8.2.1 Рамкової угоди передбачено право кредитора вимагати дострокового погашення кредиту у випадку прострочення погашення грошових зобов»язань тривалістю ніж 3 банківські дні.

Позивач посилається на те, що 26.03.2014 р. Банк надіслав на адресу Позичальника вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка згідно з п.8.4 Рамкової угоди повинна була бути виконана до 31.03.2014 р.

Крім того, позивач посилається на те, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки від 30.11.2012 р. № FIL.23817-ДП1

Поручитель взяв на себе зобов»язання в повному обсязі відповідати за зобов»язаннями Позичальника як солідарний боржник.

На адресу поручителя була надіслана вимога про виконання зобов»язань позичальника 26.03.2014 р., однак вона не була виконана.

Враховуючи викладене, відповідно до заявлених вимог позивач просить стягнути з ТОВ «ОСТ-Трейд» та ОСОБА_4, солідарно суму боргу в розмірі 510240,06 гривень.

30.01.2018 р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 788226,10 гривні, з яких борг по капіталу в розмірі 305000 гривень, борг по процентам - 24428,59 гривень, борг по процентам за неправомірне користування кредитом - 19959,68 гривень, пеня в сумі 438837,83 гривень.

30.05.2016 р. судом провадження у справі в частині вимог до ТОВ «ОСТ-Трейд» було закрито.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи на те, що Банк не звернувся до Поручителя з вимогою протягом шести місяців з моменту порушення Позичальником зобов»язань, а отже порука є припиненою. Крім того, представник відповідача подала заяву про застосування строку позовної давності до вимог щодо нарахування пені, та звернула увагу суду щодо порушення позивачем вимог чинного законодавства в частині порядку нарахування штрафної санкції у вигляді пені. Оскільки Позичальником є юридична особа, а Поручитель несе солідарну відповідальність за всіма зобов»язаннями, то пеня підлягає нарахування за строк 6 місяців і її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, однак, відповідно до наданого розрахунку позивачем зазначені вимоги не були дотримані. Крім того, представник відповідача зазначила, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості та просила застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України у разі задоволення позову.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, Банк зобов»язаний надати кредит Позичальнику, в розмірі та на умовах, що предбачені кредитним договором, а Позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

30.11.2012 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «ОСТ-Трейд» було укладено Рамкову угоду № FW106.579 від 30.11.2012 р., відповідно до якої Банк здійснював кредитування відповідача на підставі укладених в подальшому кредитних договорів в межах суми ліміту в розмірі 1600000 гривень строком 120 місяців.

28.10.2013 р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «ОСТ-Трейд» укладено Договір про надання траншу № 115.44116/FW106.579. відповідно до якого Товариству надано кредит в розмірі 305000 гривень зі сплатою 25% річних на строк користування 6 місяців. Цільове призначення кредиту: рефінансування кредитної лінії, отриманої на підставі Договору про відкриття кредитної лінії № 106.4326/FW106.579 від 30.11.2012

Укладені між Банком та ТОВ «ОСТ-Трейд» договори про надання траншу , овердрафту, кредитної лінії є невід»ємною частиною Рамкової угоди та не мають самостійного значення.

Відповідно до умов п.2.1 та п. 9.2.2 Договору про надання траншу Позичальник зобов»язався здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші, передбачені цим договором платежі, у порядку, визначеному Кредитним договором.

Як вбачається з умов Кредитного договору сторони погодили Графік внесення платежів.

Відповідно до погодженого графіку Позичальник зобов»язався вносити платежі в розмірі 54913,12 гривень в період з 04.12.2013 р. по 04.04.2014 р., а останній платіж в розмірі 54913,17 гривень 05.05.2014 р.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з п.8.2.1 Рамкової угоди Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов»язань тривалістю більш ніж 3 банківські дні.

Пунктами 8.6, 8.7 Рамкової угоди передбачено, що у разі прострочення погашення грошових зобов»язань за Договором тривалістю більш ніж 30 днів Позичальник зобов»язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред»явив Вимогу, якщо інше не буде погоджено з Кредитором. При цьому Кредитор вправі самостійно та без повідомлення Позичальника прийняти рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Як встановлено судом, Позичальник за Кредитним договором належним чином не виконав свої зобов»язання і вніс в рахунок погашення кредитної заборгованості лише два платежі: 04.12.2013 р. в розмірі 50,18 гривень в рахунок погашення відсотків; 16.05.2014 р. в розмірі 252,53 гривні в рахунок погашення відсотків за неправомірне користування кредитом.

Також судом встановлено, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки від 30.11.2012 р. № FIL.23817-ДП1.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання усіх зобов»язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний із Позичальником боржник.

Відповідно до п.4.1 Договору поруки, порука діє з моменту укладення Договору протягом усього часу дії, встановленого Рамковою угодою ліміту строку кредитування та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії Рамкової угоди чи належного виконання усіх вимог Кредитора. Припинення окремих Кредитних договорів чи погашення зобов»язань Позичальника до моменту припинення строку дії Рамкової угоди, а також непред»явлення Кредитором вимоги про погашення Поручителем заборгованості Позичальника не тягне за собою припинення поруки.

Кредитор вправі пред»явити вимоги Поручителю про погашення заборгованості Позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості Позичальника.

У разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не вправі, що спростовує посилання представника позивача на наявність у Банку права пред»явити вимоги до Поручителя протягом 3 років.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі № 61-5541св18.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Договором поруки, укладеним між сторонами, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами цього договору встановлено, що він діє ло припинення строку дії Рамкової угоди чи належного виконання усіх вимог Кредитора. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання вимог Кредитора або припинення строку дії Рамкової угоди не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, Банк 26.03.2014 р. звернувся до Позичальника та Поручителя з вимогою про дострокове погашення повної суми заборгованості в зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань

З врахуванням положень п.8.4 Рамокової угоди Позичальник та/або Поручитель повинні були виконати зазначену вимогу не пізніше 31.03.2014 р., однак своїх зобов»язань не виконали.

Відповідач посилався на припинення дії поруки в зв»язку з пропуском позивачем строку звернення до Поручителя з вимогою про погашення заборгованості.

Однак, зазначені заперечення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст. 559 ЦК України.

ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом 04.06.2014 р. (відправлено поштовим зв»язком 02.06.2014 р.), тобто в межах шестимісячного строку з дня виконання основного зобов»язання, термін якого був змінений на підставі вимоги Банку про дострокове виконання зобов»язань.

Крім того, даний строк не є порушеним у разі застосування положень ч.4 ст. 559 ЦК України і його відрахування з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Внаслідок неналежного виконання Позичальником своїх зобов»язань за кредитним договором виникла заборгованість яка становить станом на 25.01.2018 р. 788226,10 гривні, з яких борг по капіталу в розмірі 305000 гривень, борг по процентам - 24428,59 гривень, борг по процентам за неправомірне користування кредитом - 19959,68 гривень, пеня в сумі 438837,83 гривень.

За умовами Договору поруки, відповідач ОСОБА_4, як поручитель, є солідарним з Позичальником боржником, а отже несе відповідальність у тому ж обсязі, що і Позичальник.

З наданого суду розрахунку вбачається, що позивач здійснює нарахування пені за період з 05.12.2013 р. по 25.01.2018 р.

Позичальником за Кредитним договором є ТОВ «ОСТР-Трейд», тобто юридична особа.

Відповідно до п.10.2 Рамкової угоди при порушенні встановлених Договором строків погашення грошових зобов»язань Позичальник сплачує штрафну пеню в розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, вказаний розмір пені збільшується до 1% за умови подання Кредитором відповідного повідомлення Позичальнику про таке збільшення.

Відповідно до положень ст. 232 Господарського кодексу України вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом,- уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.343 ГК України).

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, ґрунтуючись на положеннях чинного законодавства, що регулюють правовідносини сторін, суд вважає, що в зв»язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов»язань, як поручителя, з нього підлягають стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 305000 гривень, борг по процентах в розмірі 24428 гривень 59 копійок, борг по процентах за неправомірне користування кредитом в розмірі 19959 гривень 68 копійок, а також пеня в межах 6 місячного строку, що передував дню звернення до суду за кожен день прострочення зобов»язань ( з 05.12.2013 р. по 04.06.2014 р.)

Пеня підлягає стягненню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до проведеного судом розрахунку пеня з несплати платежу № 1, який повинен був бути сплачений 04.12.2013 р., становить 4016,27 гривень; пеня з несплати платежу № 2, який повинен був бути сплачений 04.01.2014 р. , становить 3374,52 гривні; пеня з несплати платежу № 3, який повинен був бути сплачений 04.02.2014 р., становить 2807,36 гривень; пеня з несплати платежу № 4, що повинен був бути сплачений 04.03.2014 р., становить 2259,71 гривня; пеня з несплати платежу № 5, що повинен був бути сплачений 04.04.2014 р., становить 1653,41 гривня, пеня з несплати платежу № 6, який повинен був бути сплачений 05.05.2014 р., становить 857,55 гривень, а всього 14968 гривень 80 копійок.

З огляду на викладене, позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» підлягають задоволенню частково.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» ( , м.Київ, пр-т Перемоги, 107-а) борг по капіталу кредиту в розмірі 305000 гривень, борг по процентах в розмірі 24428 гривень 59 копійок, борг по процентах за неправомірне користування кредитом в розмірі 19959 гривень 68 копійок, пеню в розмірі 14968 гривень 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя