Суддя Бабенко Ю. П.
Справа № 644/6172/17
Провадження № 2/644/563/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова в складі: головуючого - судді Бабенко Ю.П., за участю секретаря - Ткаченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,-

УСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач з урахуванням уточнень від 16.11.2017 року просить суд розірвати договір на надання послуг №160755 від 16.09.2016 року, укладений між позивачем та відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 7000 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., сто відсотків від вартісті виконаних робіт у розмірі 7000 грн. (у відповідності до п.11 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів») та пеню у розмірі 40 950 грн. (у відповідності до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.09.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №160755 про надання послуг, відповідно до умов якого відповідач був зобов'язаний надати повивачу послуги згідно Технічних умов. Технічними умовами було визначено обов'язок відповідача щодо встановлення приладів обліку теплопостачання. Крім того, відповідач взяв на себе зобов'язання з ведення переговорів з відповідальними особами зокрема з питань опломбування та розпломбування водомірів, зміни, узгодження та постановлення на облік приладів обліку. Орієнтовна вартість послуг по вказаному договору склала 9500 грн. В день укладання договору позивач сплатив відповідачу 3400 грн., а 20.10.2016 року позивач сплатив відповідачу ще 3600 грн., а загалом 7000 грн. 20.10.2016 року представником відповідача було встановлено прилади обліку теплопостачання, однак без надання відповідної технічної документації, узгодження робочого проекту, без опломбування лічильників та без паспортів на прилади. Термін дії договору закінчився 16.03.2017 року, а відповідач надав послуги не в повному обсязі. На звернення позивача до відповідача щодо невиконання договору позивачу було надано відповідачем неузгоджений проект на встановлення вузла обліку комерційного споживання енергії та опалення, виконавцем якого було ТОВ «Стандарт-Метрологія». 26.04.2017 року наказом Держархбудінспекції було анульовано ліцензію ТОВ «Стандарт-Метрологія» у зв'язку з тим, що підприємство працювало з порушенням ліцензійних умов провадження господарської діяльності. Таким чином, відповідач до встановлених лічильників не надав документи, які б дозволили позивачу ввести в експлуатацію прилади та користуватися ними, та не здійснив ввід в експлуатацію приладів самостійно, як це було узгоджено сторонами.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи до уваги викладене, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 16.09.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №160755 про надання послуг (а.с.6). Пунктом 1.1 вказаного договору було визначено, що відповідач зобов'язується за завданням позивача надати послуги згідно Технічних умов, що є невід'ємною частиною договору, в порядку, обсязі та на умовах, визначених вказаним договором. Пунктом 3.2 договору визначено орієнтовну вартість послуг, яка склала 9500 грн. та мала сплачуватись поетапно. В день укладання договору позивачем було сплачено 3400 грн., у відповідності до п. 3.4 договору. Пунктом 4.1 визначено строк дії договору, а саме 6 місяців.

19.10.2016 року позивачем було видано нотаріально посвідчену довіреність, якою він уповноважив ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 представляти його інтереси та вести справи з питання замовлення, оформлення, подання та отримання будь-яких документів, заяв, стосовно отримання технічних умов на встановлення вузлів обліку теплової енергії розпломбування/опломбування вузлів обліку теплової енергії тощо (а.с.8).

Відповідно до акту виконаних робіт від 20.10.2016 року до договору про надання послуг №160755 (а.с.7) позивачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 було встановлено лічильник «ELF» заводський номер 1616068 та лічильник «ELF» заводський номер 1616742. Крім того, в акті виконаних робіт зазначено, що позивачем сплачено 3600 грн. представнику ФОП ОСОБА_2, залишок коштів складає 2500 грн. та має бути сплаченим після надання відповідачем технічних умов та проекту. Також в акті зафіксовано відсутність паспортів на лічильники.

Як вбачається з листа ФОП ОСОБА_2 №18/1 від 05.01.2016 року (а.с.9), відповідач зобов'язався відповідно до Технічних умов, що є невід'ємною частиною договору №160755 від 16.09.2016 року, надати послуги з проектування, а саме розроблення проекту та встановлення приладу обліку теплової енергії. У вказаному листі ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що станом на 05.01.2016 року його обов'язки за вказаним договором не виконані в повному обсязі у зв'язку з тим, що строк дії договору ще не закінчився. Крім того, відповідач додав до листа робочий проект на встановлення вузла обліку комерційного споживання теплової енергії та опалення, виконавцем якого було ТОВ «СТАНДАРТ-МЕТРОЛОГІЯ» (ліцензія серії АЕ №639427) (а.с.10-17). Як вбачається із проекту він не погоджений з енергопостачальною організацією.

У листі №134 від 07.02.2016 року відповідач ОСОБА_2 зазначає, що погодження робочих проектів, видача технічних умов й вихідних даних відноситься до компетенції теплотранспортуючої організації, яка діє в зоні розташування об'єкта (квартири) власника, яка за заявою споживача опломбовує вузол обліку за фактом чого, разом із споживачем, складає акт приймання вузла обліку в експлуатацію. Не надання паспортів на вузли обліку та не виконання інших покладених на відповідача обов'язків мотивує тим, що строк дії договору триває (а.с.22).

Відповідно до витягу з наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 26.04.2017 року ліцензію серії АЕ №639427 ТОВ «СТАНДАРТ-МЕТРОЛОГІЯ» анулюванню у зв'язку з виявленими порушеннями ліцензійних умов провадження господарської діяльності (а.с.19). Викладене також підтверджується службовою запискою начальника Центру контролю та обліку теплоспоживання Олійник Ю.С. №С-2137/17 від 22.05.20178 року (а.с.20).

Позивач звертався до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» із заявою про взяття на облік квартирного приладу обліку теплової енергії та отримав відповідь за №9/Б-2991/20/18 від 08.06.2017 року із якої вбачається, що для допуску вузла обліку теплової енергії до експлуатації споживач повинен надати: проект на вузол обліку, погоджений з енергопостачальною організацією; паспорт на засіб вимірювальної техніки вузла обліку; документи про повірку засобу вимірювальної техніки вузла обліку; змонтований і перевірений на працездатність вузол обліку теплової енергії; документ, який підтверджує, що монтаж вузла обліку теплової енергії виконаний спеціалізованою організацією (а.с.21).

27.06.2017 року позивач звертався до відповідача із листом щодо надання йому належним чином завіреної копії Технічних умов, що є невід'ємною частиною до договору №160755 про надання послуг від 16.09.2016 року для з'ясування обсягу обов'язків взятих на себе відповідачем (а.с.30-32). Відповідь на лист позивач не отримав.

Пунктом 9 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлено, що у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Пунктом 7.2.31 Наказу Міністерства палива та енергетики №71 від 14.02.2007 року «Про затвердження Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» встановлено, що для допуску вузла обліку теплової енергії до експлуатації представник споживача повинен подати: принципову схему теплового пункту; проект на вузол обліку, погоджений з енергопостачальною організацією та метрологічним центром ЦОВМ; паспорти на ЗВТ вузла обліку; документи про повірку ЗВТ вузла обліку з чинним тавром державного повірника; теплової енергії (ця вимога стосується тільки тих ЗВТ, які вимірюють масу або об'єм теплоносія методом змінного перепаду тиску); акт про відповідність монтажу вимогам чинних нормативних документів (ця вимога стосується тільки тих ЗВТ, які вимірюють масу або об'єм теплоносія методом змінного перепаду тиску); змонтований і перевірений на працездатність вузол обліку теплової енергії і теплоносія, уключаючи ЗВТ, що реєструють параметри теплоносія.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Позивач у своєму позові як на підставу для розірвання договору №160755 від 16.09.2016 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2 посилається на істотні порушення відповідачем умов зазначеного договору. Суд приходить до висновку, що такі посилання позивача є обґрунтованими. Так відповідач на виконання умов договору №160755 від 16.09.2016 року встановив позивачу прилади обліку теплової енергії, а саме лічильник «ELF» заводський номер 1616068 та лічильник «ELF» заводський номер 1616742. Проте відповідач не надав відповідної технічної документації на прилади обліку, не надав узгоджений робочий проект, паспорти на прилади та інші документи, які необхідні для вводу приладів до експлуатації. Відсутність вказаних документів позбавляє позивача можливості здійснити допуск вузла обліку теплової енергії до експлуатації, а отже фактично позбавляє можливості користуватися встановленими приладами обліку. Суд враховує, що термін дії договору, встановлений п.4.1 договору сплив 16.03.2017 року та до цього часу зобов'язання за договором відповідачем в повному обсязі не виконані. Таким чином, відповідачем допущено істотне порушення умов договору, порушено термін виконання договору, що у відповідності до ч.2 ст.651 ЦК України є підставою для розірвання договору. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про задоволення позовної вимоги позивача про розірвання договору на надання послуг №160755 від 16.09.2016 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.906 ЦК України встановлена відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг. Так, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вивчення та аналіз договору №160755 від 16.09.2016 року укладеного між позивачем та ОСОБА_2 свідчать про те, що між сторонами було укладено договір про надання послуг за плату у відповідності до ст.901 ЦК України. Позивачем було сплачено відповідачу 3400 грн. (під час підписання договору) та 3600 грн. (під час підписання акту виконаних робіт), а загалом 7000 грн. Сплата позивачем коштів в рахунок договору у розмірі 7000 грн. підтверджується договором №160755 від 16.09.2016 року (а.с.6) та актом виконаних робіт від 20.10.2016 року (а.с.7). Крім того, із листування позивача та відповідача вбачається, що факт сплати позивачем вказаних коштів не оспорюється відповідачем (а.с.9, 22). Судом встановлено, що відповідач по справі порушив умови вказаного договору, зокрема не належно його виконав, судом також встановлена вина відповідача щодо невиконання умов договору, отже у відповідності до ч.1 ст.906 ЦК України відповідач, як виконавець договору, має нести відповідальність за порушення умов договору компенсувавши замовнику (позивачу) завдані йому збитки у повному обсязі. Суд також приймає до уваги, що відповідач не посилався та не довів, що належне виконання ним договору виявилося неможливим внаслідок непереборної сили. Не вбачається таких посилань відповідача і під час намагання позивача в досудовому порядку врегулювати спір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 7000 грн.

У своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 грн. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди мотивована тим, що позивач відчував душевні страждання, негативні емоції, переживання, які він зазнав у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору. Вказані обставини порушили звичайний спосіб життя позивача та його родини, позивачу довелося докладати зусиль для нормалізації звичайного способу життя. В судовому засіданні позивач по справі пояснив, що вони із дружиною є багатодітною родиною, бажання встановити прилади обліку було обумовлено необхідністю заощаджувати кошти за сплату за опалення. Проте по теперішній час вони не можуть користуватися лічильниками. Такий стан речей відобразився на стані здоров'я позивача.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною 3 ст.23 ЦК України врегульовано, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 4 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивач по справі має трьох малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується посвідченням багатодітної родини НОМЕР_3 від 20.10.2011 року (а.с.42). З виписки з амбулаторної карти ОСОБА_10, що видана Комунальним закладом охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка №9», вбачається, що у позивача з січня 2017 року почастішали кризові підйоми артеріального тиску та він потребує постійної терапії (а.с.41).

Допитана в суді у якості свідка дружина позивача ОСОБА_11 пояснила, що позивач скаржився на головний біль, підвищений тиск, постійно нервував, не спав вночі. У зв'язку з вказаним погіршенням стану здоров'я позивач звертався до Харківської міської поліклініки №9 за медичною допомогою. Свідок зазначає, що вказані погіршення стану здоров'я позивача відбулися внаслідок емоційного перевантаження позивача у зв'язку з ситуацією щодо лічильників. З того часу і по теперішній час позивач лікується.

Враховуючи викладене, глибину фізичних та душевних страждань позивача, позбавлення позивача права реалізації своїх намірів щодо встановлення та користування лічильниками, враховуючи ступінь вини відповідача, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди та стягує таку шкоду з відповідача у розмірі 2000 грн. Крім того, суд враховую відсутність заперечень відповідача з цього приводу.

В резолютивній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача сто відсотків вартості виконаних робіт у розмірі 7000 грн., у дужках позивач посилається на ст.23 п.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в описовій частині позовної заяви така вимога жодним чином не мотивована.

Пунктом11 ч.1, ч.2 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги - у розмірі ста відсотків вартості виконаної роботи (наданої послуги), а за ті самі дії, вчинені щодо групи споживачів, - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості виконаних робіт (наданих послуг) за попередній календарний місяць, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Суми штрафів зараховуються до державного бюджету.

Пунктом 13 ч.1 ст.26 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, зокрема накладання на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, стягнення ста відсотків вартості виконаних робіт, у відповідності до ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», є адміністративним стягненням, тобто штрафом, який може бути накладений центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та стягується на користь держави. Така вимога не є передбаченим ст.16 ЦК України способом захисту порушених прав і задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, в задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача сто відсотків вартості виконаних робіт у розмірі 7000 грн. на підставі ст.23 п.11 Закону України «Про захист прав споживачів» слід відмовити.

Крім того, у своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідачаза кожний день від закінчення спірного договору пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи у розмірі 40 950 грн. у зв'язку з неможливістю виконавцем закінчити умови договору. Як на підставу такої вимоги позивач посилається на ст.10 п.5 Закону України «Про захист прав споживачів». Описова частина позовної заяви не містить в собі мотивування вказаної позовної вимоги, не міститься у позовній заяві та додатках до неї і розрахунку розміру пені, заявленої до стягнення.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 № 5, неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Як вбачається з договору на надання послуг №160755 від 16.09.2016 року, останнім не передбачена майнова відповідальність за неналежне виконання його умов.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, статей 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У частині 2 статті 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 40 950 грн., проте позивачем не наданий розрахунок розміру такої пені, що унеможливлює встановити показники за якими позивач обчислював розмір пені, так не встановлено період за який нарахована пеня, кількість днів, вартість послуги покладеної у розрахунок, врахування строків позовної давності тощо. Враховуючи викладене, зважаючи на обов'язок позивача по доведенню позовних вимог, суд вважає недоведеним розмір пені нарахований позивачем, у зв'язку з чим, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягує з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданих відповідачем збитків внаслідок не належного виконання договору на надання послуг №160755 від 16.09.2016 року у загальному розмірі 9 000 грн.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави суд стягує судовий збір у розмірі 640 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і судовий збір не оплачував.

Керуючись ст.ст.5, 10-13, 16, 77-81, 82, 83, 141, 264-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 526, 530, 610, 611, 651, 901, 906 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», - суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати договір на надання послуг №160755 від 16.09.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2) - 9 000 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1, ЄДРПОУ НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо в апеляційний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

СУДДЯ: