Справа № 183/4975/18
№ 2/183/2974/18
13 грудня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
при секретарі Пономаренко О.О.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Голубівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він являється власником житлового будинку № 10 по вул. Українська в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, який належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.2017 року.
Разом з позивачем у вказаному будинку зареєстровані його сестра ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3. Проте вже тривалий час відповідачі не проживають у даному будинку, у червні 1998 року вони виїхали за кордон на постійне місце проживання. Факт не проживання відповідачів з 24 червня 1998 року підтверджується відповідним актом, складеним за участю сусідів.
Згідно заяви від 22.10.2013 року його сестра ОСОБА_4 відмовилася від своєї долі спадщини на користь позивача. 04.07.2018 року ОСОБА_1 отримав довіреності від відповідачів про те, що він зможе представляти їх інтереси щодо зняття їх з реєстраційного обліку.
Таким чином, проживаючи за іншою адресою, відповідачі залишаються зареєстрованими у належному позивачу житловому будинку, в такий спосіб створюють позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому посилаючись на ст. 391,405 ЦК України, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №10 по вул. Українська в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, а також зобовязати третьою особу зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, вважаються такими, що повідомлені належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем їх реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач є власниками житлового будинку №10 по вул. Українська (Кірова) в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області, який належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 20 липня 2017 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №865 (а.с.15), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.07.2017 року (а.с.14).
Як вбачається з вказаного свідоцтва позивач отримав у спадок вищезазначений житловий будинок з урахуванням 1/2 частки, від якої, на його користь, відмовилася ОСОБА_2, копія заяви останньої про відмову від прийняття спадщини також міститься у матеріалах справи (а.с.19).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.33,34) в зазначеному житловому будинку зареєстрованими значаться відповідачі по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суду подано акт від 14 серпня 2018 року, складений депутатом Голубівської сільської ради, за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24 червня 1998 року (а.с.16).
Також в матеріалах справи міститься копії паспорту ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які свідчать про те, що відповідачі по справі являються громадянами ОСОБА_6 Федерації та зареєстровані за адресою: ОСОБА_6 Федерація, АДРЕСА_1. (а.с.22-29).
Судом було оглянуто довіреності (а.с.20,21), якими відповідачі, кожен окремо, уповноважили позивача ОСОБА_1 бути представником у всіх установах з приводу зняття їх з реєстрації за спірною адресою. Однак, дії означені в довіреностях позивач не має можливості вчинити, оскільки такі довіреності видані громадянами іншої держави та не відповідають вимогам, встановленим законодавством України до такого роду документів.
Між тим, у відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1, наявність реєстрації відповідачів у належному йому на праві власності житловому будинку, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком №10 по вул. Українська в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачами з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідачів у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Голубівська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,- задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 10 по вул. Українська (Кірова) в с. Голубівка Новомосковського району Дніпропетровської області.
В задоволені іншої частини позову ОСОБА_1, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.