ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 502/186/15-ц

провадження № 61-6790св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, Кілійський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Татарбунарська державна нотаріальна контора Одеської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 3 лютого 2016 року, ухвалене у складі судді Тюміна О. Г., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Ісаєвої Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, уточненим у червні 2015 року, до ОСОБА_5, Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Кілійський РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області), Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна недійсними, скасування протоколу проведення торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, поновлення права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позову послалася на те, що 11 червня 2012 року проведені прилюдні торги з реалізації житлового будинку з надвірними господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, та земельної ділянки загальною площею 0,1435 га із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, які належали їй на праві приватної власності.

Для участі у прилюдних торгах з реалізації арештованого майна за даними протоколу зареєструвалася одна особа - ОСОБА_5, який і став переможцем торгів, придбавши нерухоме майно вартістю 171 141 гривень за 171 141 гривень, тобто за ціною, за яку лот виставлено на реалізацію.

Позивач вказала, що прилюдні торги проведені усупереч пункту 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27 жовтня 1999 року, за яким (у редакції Тимчасового положення, чинній на час проведення торгів) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, зокрема, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця, а також якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лоту.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_4 просила визнати прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна недійсними, скасувати протокол проведення торгів, скасувати акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, скасувати свідоцтво від 12 липня 2012 року про належність нерухомого майна на праві власності ОСОБА_5 та поновити її право власності на житловий будинок.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 3 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано прилюдні торги, проведені 11 червня 2012 року Одеською філією Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» (далі - Одеська філія ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція») з реалізації арештованого нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,1435 га, розташованих по АДРЕСА_1, такими, що не відбулися.

Скасовано протокол проведення торгів № 10/185/12/1 від 11 червня 2012 року, згідно з яким ОСОБА_5 є переможцем торгів з реалізації вказаного житлового будинку з надвірними господарськими спорудами.

Скасовано акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області від 25 червня 2012 року про реалізацію предмета іпотеки - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки площею 0,1435 га, розташованих по АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_4

Скасовано свідоцтво від 12 липня 2012 року, зареєстроване в реєстрі за № 1531, про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1435 га і поновлено право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок і земельну ділянку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що прилюдні торги з продажу належного позивачу нерухомого майна проводилися у об'єднаному зведеному виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів на користь ОСОБА_10 в розмірі 114 105 гривень, на користь ОСОБА_11 - в розмірі 208 680 гривень і на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» - в розмірі 40 248 гривень. Із зазначених грошових зобов'язань лише зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Державний ощадний банк України», забезпечені іпотекою, але на примусове виконання до Кілійського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчий документ про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», не надходив та не виконувався.

Суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні підстави для застосування положень Закону України «Про іпотеку», які допускають проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки за умови присутності одного учасника.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився рішенням суду першої інстанції, зазначивши, що воно є законним та обґрунтованим і постановлено з додержанням норм матеріального права.

У травні 2016 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не застосовані наслідки визнання прилюдних торгів такими, що не відбулись; суд не відновив становище, яке існувало до прилюдних торгів, тобто не повернув сторони у попередній стан і не вирішив питання про повернення ОСОБА_5 коштів; не залучив до участі кредиторів, на користь яких повинні були бути сплачені кошти від реалізації на прилюдних торгах майна.

Заявник вважає, що суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог, так як позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати прилюдні торги недійсними, натомість суд першої інстанції визнав їх такими, що не відбулися, а суд апеляційної інстанцій допущені порушення не усунув.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього суду від 8 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Судами встановлено, що 12 жовтня 2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 209 про надання споживчого кредиту у розмірі 25 000 гривень, за умовами якого позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кошти в строк та зі сплатою процентів, зазначених у договорі.

З метою забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань 12 жовтня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_4 передано в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1.

1 квітня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір № 305 про надання кредиту в розмірі 50 000 гривень, за умовами якого позичальник взяла на себе зобов'язання повернути кошти в строк та зі сплатою процентів, зазначених у договорі.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 23 листопада 2011 року задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України», яке є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України», та стягнено з ОСОБА_4 заборгованість за кредитними договорами від 12 жовтня 2006 року № 209 та від 1 квітня 2007 року № 305 у розмірі 39 732,29 гривень, судові витрати в розмірі 397,35 гривень, 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення, всього - 40 248,64 гривень.

Також судами встановлено, що на виконанні у Кілійському РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області перебувають виконавчі листи від 18 січня 2012 року № 2-2869/11 та від 21 квітня 2011 року № 2-2803/10, видані Кілійським районним судом Одеської області, щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 40 248,64 гривень, на користь ОСОБА_11 - 208 680,66 гривень та на користь ОСОБА_10 - 114 105 гривень.

18 березня 2012 року державним виконавцем Кілійського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській областіописано й накладено арешт на майно боржника - належний ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1435 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Росла» про оцінку нерухомого майна ринкова вартість майна становить 171 141 гривень.

11 червня 2012 року Одеською філією ПП «СП «Юстиція» проведено прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_4, та згідно з протоколом про проведення торгів № 10/185/12/1 та протоколом присутності на прилюдних торгах з реалізації арештованого майна, складених ПП «СП «Юстиція», єдиним учасником торгів був ОСОБА_5

Відповідно до акта державного виконавця Кілійського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області про реалізацію предмета іпотеки від 25 червня 2012 року, затвердженого начальником Кілійського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, на прилюдних торгах, проведених 11 червня 2012 року ПП «СП «Юстиція», реалізовано лот під № 2 - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами разом із земельною ділянкою загальною площею 0,1435 га, на якій він розташований.

Згідно з протоколом проведення прилюдних торгів від 11 червня 2012 року № 10/185/12/1 переможцем став ОСОБА_5, придбавши майно за стартовою ціною в розмірі 171 141 гривень.

З витягу про реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 12 липня 2012 року суди встановили, що ОСОБА_5 зареєстрував право власності на придбаний житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до розрахунку-звіту від 13 червня 2012 року про проведення розподілу коштів, що надійшли від реалізації предмета іпотеки, грошові кошти, які надійшли на депозитний рахунок Кілійського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області у розмірі 145 486,96 гривень (за відрахуванням комісійної винагороди спеціалізованої установи) перераховані: на погашення витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, - 36,72 гривень; на задоволення вимог іпотекодержателя - ПАТ «Державний ощадний банк України» - 40 248,64 гривень (борг погашено повністю); на користь ОСОБА_11 - 59 646,55 гривень (борг погашено частково); на користь ОСОБА_10 - 32 332,30 гривень (борг погашено частково) та на погашення виконавчого збору пропорційно задоволеним вимогам стягувачів - 13 222,75 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що при реалізації арештованого майна - житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 - у зведеному виконавчому провадженні без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки положення статті 45 Закону України «Про іпотеку» не підлягають застосуванню, тому прилюдні торги не могли відбутися за присутності лише одного учасника.

Проте такі висновки судів попередніх інстанцій помилкові.

Так, примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що виникають в процесі примусового виконання і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення).

У пункті 7.1 Тимчасового положення визначено, що прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, зокрема, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця, а також якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лота.

У пункті 1.4 Тимчасового положення також встановлено, що організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнено кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

За таких обставин при реалізації іпотечного майна у межах процедури, визначеної Законом України «Про виконавче провадження», до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, який може придбати майно за його початковою ціною.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права висловив Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-103цс16.

За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про незастосування до спірних правовідносин положень статті 45 Закону України «Про іпотеку» щодо можливості проведення прилюдних торгів за наявності одного учасника, який придбаває реалізоване майно за початковою ціною, є помилковими.

Встановивши, що при проведенні прилюдних торгів 11 червня 2012 року приймав участь ОСОБА_5, який у визначеному Тимчасовим положенням порядку зареєструвався для участі у них, суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та дійшли помилкового висновку про те, що участь у прилюдних торгах лише одного учасника є правовою підставою вважати їх такими, що не відбулися.

Пославшись в обґрунтування свого висновку про задоволення позову на те, що реалізація іпотечного майна відбулася у зведеному виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували, що у цьому зведеному провадженні виконувався виконавчий лист про стягнення з позивача заборгованості на користь іпотекодержателя - ПАТ «Державний ощадний банк України», що не виключає звернення стягнення на належне боржнику нерухоме майно, яке передане в іпотеку, у рахунок погашення заборгованості.

Сама по собі та обставина, що реалізація житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по АДРЕСА_1 із земельною ділянкою, на якій він розташований, відбулася у об'єднаному зведеному виконавчому провадженні, не унеможливлює застосування до процедури проведення прилюдних торгів положень Закону України «Про іпотеку», оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що отримані від продажу іпотечного майна кошти спрямовані на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед іпотекодержателем, яка погашена повністю.

Враховуючи викладене, касаційний суд приходить до висновку, що суди першої і апеляційної інстанцій при вирішенні справи помилково послалися на пункт 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна у редакції Тимчасового положення, чинній на час проведення торгів, згідно з яким торги є такими, що не відбулися, за наявності лише одного покупця і за відсутності пропозиції з купівлі майна за вищу від стартової ціну, у зв'язку з чим ухвалили помилкове рішення про задоволення позову.

Таке неправильне застосування положень Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України дає касаційному суду підстави не обмежувати перевірку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права доводами та вимогами касаційної скарги.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права, касаційний суд скасовує рішення Кілійського районного суду Одеської області 3 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 339,8 гривень за розгляд справи у суді апеляційної інстанції і 1 447 гривень - у суді касаційної інстанції, всього 2 786,8 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Кілійського районного суду Одеської області від 3 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 квітня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до ОСОБА_5, Кілійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна недійсними, скасування протоколу проведення торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, поновлення права власності на житловий будинок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг 2 786,8 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик