АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 759/17921/17

провадження № 22-ц/796/7213/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Лапчевської О.Ф., Вербової І.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року у складі судді Шум Л.М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила збільшити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2003 року народження, з 570 грн. на 3 000 грн. на місяць з дня подачі позову.

У мотивування вимог зазначала, що їх спільній з відповідачем дитині виповнилось 14 років, а тому зросли потреби на її виховання та утримання.

Вказувала на те, що дитина відвідує тричі на тиждень репетиторів у приватному порядку, зареєстрований разом з матір'ю, за житло сплачує позивачка.

Також зазначала, що має другу дитину 2017 року народження та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 2020 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, 23 липня 2018 року позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати додаткове рішення, оскільки вважає його незаконним, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, станом на час прийняття рішення по справі та звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення, діяв як фізична особа підприємець за дорученням та згідно Єдиного реєстру адвокатів України набув статус адвоката лише 14 червня 2018 року.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Відповідно до п. 8 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, місцевий суд виходив з того, що витрати на надання правничої допомоги були підтверджені представником відповідача ОСОБА_4 відповідною квитанцією (а.с. 39).

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

З матеріалів справи убачається, що 23 червня 2018 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову. 25 червня 2018 року позивач звернулася безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 травня 2018 року, яка була повернута без розгляду з підстав порушення порядку її подання.

Згідно відомостей з офіційного веб-сайту Судової влади, Святошинським районним судом м. Києва інформації щодо подання апеляційної скарги на рішення від 23 травня 2018 року не зареєстровано.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 06 березня 2018 року звернувся із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 5 990,80 грн., на підтвердження чого надав квитанцію № 263810034 від 02 березня 2018 року про сплату витрат за надання юридичної допомоги в розмірі 6 000 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи убачається, що 01 березня 2018 року між відповідачем ОСОБА_2 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про надання послуг представництва інтересів однієї сторони, що виступає проти іншої сторони в судах або інших судових органах, органах влади та підприємствах незалежно від форм власності і підпорядкованості (а.с. 29-32).

Отже, на час розгляду справи місцевим судом ОСОБА_4 діяв як фізична особа-підприємець згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за напрямком діяльності - у сфері права на підставі довіреності, виданої 01 березня 2018 року.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру адвокатів України Конопат Микола Іванович отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю 14 червня 2018 року, тобто на час прийняття рішення у справі представник відповідача не мав статусу адвоката.

Разом з тим, згідно пункту 11 частини 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у редакції Закону України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Отже, колегія суддів уважає, що відповідач мав право на компенсацію витрат, пов'язаних з правничою допомогою, наданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, який, станом на час ухвалення рішення, не був адвокатом, оскільки виходячи з «Перехідних положень» Конституції України у редакції Закону України № 1401-VIII від 02 червня 2016 року до 01 січня 2019 року представляти інтереси сторін у судах першої інстанції можуть представники, яки не мають статусу адвоката.

Враховуючи те, що при зверненні представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу, останнім було надано суду зміст виконаних робіт та відповідний розрахунок суми витрат на правову допомогу, який є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних представником робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також на підтвердження здійснення відповідачем розрахунку надано копію квитанції на суму 6 000 грн., а позивачем, в свою чергу, не спростовано розміру вказаної представником позивача суми витрат, колегія суддів уважає правильним висновок місцевого суду щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а додаткового рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 серпня 2018 року.

Головуючий: В.А. Кравець

Судді: О.Ф. Лапчевська

І.М. Вербова