судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
1. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. 0., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач), задовольнив частково касаційні скарги Державного управління справами та комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року у складі судді Даниленка В. В. та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року у складі суддів: Мазурик 0. Ф., Махлай Л. Д., Кравець В. А., змінивши резолютивну частину рішення суду першої інстанції шляхом виключення строку, до якого зараховано вартість поліпшень орендованого майна у рахунок орендної плати. В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року залишити без змін.
2. В цій справі суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередньої інстанції щодо відмови у задоволенні позову комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» Державного управління справами (далі - Комплекс відпочинку) про стягнення з ОСОБА_8 (далі - Користувач) заборгованості з оплати вартості користування приміщенням та задоволення зустрічного позову про зарахування вартості поліпшень наданого в користування приміщенняв рахунок плати за користування річчю.
3. Водночас з зазначеними висновками суду касаційної інстанції не можна погодитися з огляду на таке.
4. 17 квітня 2013 року між Комплексом відпочинку і ОСОБА_8 було укладено договір № 29-13 про надання у користування приміщення для відпочинку площею 119,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (будинок НОМЕР_1; далі - Договір), зі строком дії Договору до 31 грудня 2013 року. Після закінчення строку дії Договору Користувач надані приміщення Комплексу відпочинку не повернув та продовжив їх використовувати.
5. Відповідно до пункту 2.1 Договору вартість користування приміщенням станом на 2013 рік становила 66 279 грн 20 коп. на рік. Пунктом 2.2 Договору передбачено, що у випадку підвищення вартості комунальних послуг комплекс відпочинку здійснює перерахунок суми проживання.
6. 19 грудня 2014 року Розпорядженням Керівника Державного управління справами № 308 розрахункова плата за комунальні послуги та плата за користування приміщеннями у комплексі відпочинку на 2015 рік складала 1 778 грн за 1 кв. м на рік, тобто річна плата станом на 2015 рік становила 211 582 грн. 28 січня 2016 року Розпорядженням Керівника № 24 була збільшена розрахункова плата за комунальні послуги та плата за користування приміщеннями у комплексі відпочинку на 2016 рік до 2 348 грн за 1 кв. м на рік.
7. Відповідно до пункту 3.2.2. Договору Користувач зобов'язався дотримуватися порядку надання приміщень та користування ними у комплексу відпочинку Державного управління справами. Відповідно до пункту 2.2. Порядку надання приміщень та користування ними у будинку/комплексі відпочинку Державного управління справами, затвердженого Розпорядженням Керівника Державного управління справами від 12 вересня 2008 року №249, плата за користування приміщеннями здійснюється відповідно до вартості комунальних послуг та розрахункової плати, які щорічно затверджуються Розпорядженням Керівника Державного управління справами.
8. Відповідно до статті 21 Закону України від 10 квітня 1992 року № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон про оренду) розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін (частина перша), розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України (частина друга).
9. Відповідно до частини третьої статті 762 Цивільного кодексу України (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі -ЦК України) договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.
10. Частиною третьою статті 23 Закону по оренду передбачено, що орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.
11. Відповідно до частини другої статті 27 Закону про оренду, якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов'язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди; вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.
12. Стаття 778 ЦК України передбачає, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.
13. Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
14. Відповідно до пункту 5.1. Договору усі покращення об'єкту проживання (реконструкція та модернізація) за рахунок проживаючого є власністю комплексу відпочинку «Пуща-Водиця» ДУС.
15. Таким чином сторони Договору, з одного боку, передбачили можливість перегляду плати за користування приміщеннями шляхом її затвердження Розпорядженням Керівника Державного управління справами, з іншої боку - прямо передбачили зарахування усіх покращень об'єкту проживання (реконструкція та модернізація) за рахунок проживаючого до власності комплексу відпочинку. Водночас у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо погодження у встановленому законом порядку Комплексом відпочинку чи Державним управлянням справами здійснення Користувачем поліпшень переданого в користування майна.
16. Відповідно до частини другої статті 9 Закону про оренду у разі надходження до орендодавця заяви про оренду нерухомого майна орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном. Частиною четвертої цієї статті передбачено, що орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника; орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.
17. Відповідно до статті 32 Закону про оренду контроль за використанням іншого окремого індивідуально визначеного майна, переданого в оренду, здійснюють органи, уповноважені управляти підприємством, яке є орендодавцем цього майна.
18. Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2000 року №165 будинок відпочинку «Пуща- Водиця» (АДРЕСА_1) з державними резиденціями, державними дачами, дачами та іншим майном було передане в управління Державному управлінню справами. Розпорядженням Керівника Державного управління справами від 24 березня 2006 року №105 «Про реорганізацію будинку відпочинку «Пуща-Водиця» та будинку відпочинку «Межигір'я» будинок відпочинку «Пуща-Водиця» реорганізовано в Комплекс відпочинку «Пуща-Водиця» шляхом злиття Будинку відпочинку «Пуща-Водиця» та Будинку відпочинку «Межигір'я».
19. Відповідно до п. 4.1. Положення про Комплекс відпочинку «Пуща- Водиця» Державного управління справами, затвердженого Розпорядженням Керівника Державного управління справами від 05 жовтня 2016 року № 268 майно Комплексу відпочинку є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління для виконання покладених на нього завдань. Пунктом 4.4. вказаного Положення передбачено, що списання, надання в оренду, передача майна, закріпленого за Комплексом відпочинку, здійснюється в установленому законодавством порядку, за погодженням з Органом управління майном. До виключної компетенції Органу управління майном належить, зокрема, затвердження тарифів і розцінок, за якими Комплекс відпочинку виконує роботи та надає послуги; погодження передачі в оренду майна, закріпленого за комплексом відпочинку, відповідно до законодавства.
20. 31 травня 2017 року Комплекс відпочинку звернувся до суду першої інстанції з заявою про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні первісного позивача Державного управління справами (а.с. 111) та 13 червня 2017 року з заявою про участь у справі в якості третьої особи на стороні первісного позивача Державне управління справами звернулося самостійно (а.с. 211 - 216). У задоволенні обох клопотань суд першої інстанції необґрунтовано відмовив.
21. Водночас у запереченні Комплексу відпочинку на зустрічну позовну заяву (а.с. 113-115) міститься посилання на укладення 29 травня 2013 року між сторонами Договору інвестиційного договору щодо інвестування в реконструкцію переданого в користування майна та зазначається про долучення його до матеріалів справи, водночас сам договір у матеріалах справи відступній.
22. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Частина третя вказаної статті передбачає, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
23. З огляду на викладене, судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, які судом апеляційної інстанції не було виправлено, а отже оскаржувані судові рішення підлягали скасуванню з передачею справи на новий розгляд.
Суддя В. В. Пророк