Провадження №2/523/897/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2018 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

за участю позивачки ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору найму, виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про розірвання договору найму, виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Одеси від 17.10.1963 року позивачці виділено в користування одну кімнату 8,5 кв.м., кухню 9,4 кв.м., і частину веранди 8,9 кв.м. будинку 39-А по вул. Шкільній села Крива Балка ( зараз вул. Ак. Панкратовой м. Одеси).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2015 року за, ОСОБА_5 визнано право особистої власності на будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва житлового будинку 39а по вул. Ак. Панкротовой в м. Одесі. Визнано право власності на будівельні матеріали, використання в процесі будівництва житлового будинку З 9-А по вул. Ак.Панкратовой в. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та смерті сина - ОСОБА_7.

21 листопада 2006 року між позивачкою та її онукою ОСОБА_8 (відповідачка) було укладено договір піднайму №39.

Позивачка стверджує, що відповідачка зловживає спиртними напоями, приводить до дому випадкових знайомих, збирає компанії з якими пиячить, ображає її та не допомагає їй сплачувати комунальні послуги.

Вищевказані обставини призвели до того, що позивачка письмово повідомила відповідачку про майбутнє розірвання договору найму та просили звільнити займане приміщення, однак добровільно звільнити житло відповідачка відмовляється.

На підставі викладеного, позивачка просить розірвати договір піднайму житлового приміщення по вулиці Ак. Панкратовій №39-А в м. Одесі укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9, а також виселити ОСОБА_4 з житлового приміщення по вулиці Ак. Панкратовій № 39-А в м. Одесі, без надання іншої житлової площі.

В процесі розгляду справи позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що зловживає спиртними напоями, приводить до дому випадкових знайомих, збирає компанії з якими пиячить, ображає її та не допомагає їй сплачувати комунальні послуги.

Відповідачка зявилась у підготовче судове засідання та заперечували проти задоволення позовних вимоги, однак письмового відзиву до суду не направляла, а також яких-небудь доказів до справи не долучала. В останні судові засідання відповідачка не зявлялась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, проте судові повістки не отримує, у звязку з чим, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається повідомленою про розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2015 року за, ОСОБА_5 визнано право особистої власності на будівельні матеріали, які використані в процесі будівництва житлового будинку 39а по вул. Ак. Панкротовой в м. Одесі. Визнано право власності на будівельні матеріали, використання в процесі будівництва житлового будинку 39-А по вул. Ак.Панкратовой в. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та смерті сина - ОСОБА_7.

Позивачкою зареєстровано право власності на житловий будинок 39-А по вул. Ак.Панкратовой в. Одесі, що підтверджується виписками з реєстру. (а.с. 26)

21 листопада 2006 року між позивачкою та її онукою ОСОБА_8 (відповідачка) було укладено договір піднайму №39.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідачка зловживає спиртними напоями, приводить до дому випадкових знайомих, збирає компанії з якими пиячить, ображає її та не допомагає їй сплачувати комунальні послуги.

В матеріалах справи є відомості про вручення відповідачці письмового повідомлення про майбутнє розірвання договору найму, яке було вручено 24.10.2017р. (а.с. 39-40)

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 97 ЖК України, якщо договір піднайму укладено без зазначення строку, наймач зобовязаний письмово попередити піднаймача про припинення договору за три місяці. У разі відмовлення звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму піднаймач і члени його сім'ї підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк.

Згідно з частиною другою статті 763 ЦК України, якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно до положень статті 168 ЖК Української РСР укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Дострокове розірвання договору найму жилого приміщення з ініціативи наймодавця можливе лише за згодою наймача. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів.

Вищевказана позиція також висловлювана у Постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 682/139/17-ц.

Оцінивши у сукупності надані докази, які підтверджують, що відповідачка робить неможливим проживання у будинку позивачці, систематично не сплачує за комунальні послуги, а також взагалі самоусунулась від участі в судовому засіданні, а також не надали докази, які спростовують доводи позивачки, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору найму, виселення задовольнити.

2. Розірвати договір піднайму житлового приміщення по вулиці Ак. Панкратовій №39-А в м. Одесі укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9.

3. Виселити ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1) з житлового приміщення по вулиці Ак. Панкратовій № 39-А в м. Одесі, без надання іншої житлової площі.

4. Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 б. 39а, інп. НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1280 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя

Повний текст рішення складено та підписано 16.10.2018р.