АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1449/18 Головуючий по 1 інстанції - Прилуцький В.О.
Категорія: 27 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Василенко Л.І., Фетісової Т.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року (ухвалене в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 19 червня 2018 року під головуванням судді Прилуцького В.О.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вивчивши матеріали справи, Апеляційний суд Черкаської області, -

в с т а н о в и в :

19 грудня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 21 лютого 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало із ОСОБА_3 договір, яким надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг і Правилами користування платіжною карткою складають між нею та банком кредитний договір.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 станом на 30 листопада 2016 року має заборгованість за кредитом в сумі 1 917 грн. 61 коп., за відсотками в сумі 9 854 грн. 27 коп., у зв'язку з чим їй було нараховано 500 грн. штрафу (фіксована частина) і 588 грн. 59 коп. штрафу (процентна складова), ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з неї цих коштів.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1 917 грн. 61 коп. заборгованості за кредитом, 9 854 грн. 27 коп. заборгованості за відсотками, 500 грн. штрафу (фіксована частина), 588 грн. 59 коп. штрафу (процентна складова) та 1 378 грн. судових витрат, а всього 14 238 грн. 47 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав доведеними доводи позивача, які він надав в обгрунтування своїх позовних вимог, всі нарахування заборгованості, надані позивачем, визнані правильні, підстав для зменшення пені та штрафу судом встановлено не було.

В своєму висновку районний суд зазначив, що представник відповідача в судовому засіданні не зміг пояснити, який на його думку, дійсний розмір нарахованих відсотків та не спростував наданий позивачем розрахунок.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 вказала, що в тексті заяви, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні обов'язкові умови, передбачені Законом для договору про надання кредиту, а саме детальний розпис сукупної вартості кредиту в грошовому виразі; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом.

Отже, відсутні обов'язкові умови договору, передбачені Законом, а тому вважає, що кредитний договір між сторонами укладено не було.

Крім того, вважає, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір боргу, тому вони можуть бути зменшені судом.

На підставі вищевикладеного, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 лютого 2013 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір б/н, за яким отримала кредит в розмірі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на загальну суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні договору, ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 6).

В заяві ОСОБА_3, Умовах та правилах надання банківських послуг визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші.

Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якої випущена картка (п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів.

За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування.

Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний_ ОПТ пароль.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом першої інстанції достовірно встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що банк повністю виконав умови договору та надав ОСОБА_4 кредит у розмірі, встановленому договором.

В свою чергу, відповідач по справі не надала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 взяла на себе за кредитним договором зобов'язання та у встановлені терміни добровільно їх не виконала і кошти позичальнику не повернула.

Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як «строк дії договору» та «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами (ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 179) строк дії картки закінчився 31 липня 2016 року.

Позовні вимоги до ОСОБА_3 банком було заявлено 19 грудня 2016 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що строк позовної давності при звернені до суду за захистом своїх прав, позивачем дотримано.

При цьому, досліджуючи наданий розрахунок заборгованості, суд першої інстанції не врахував, що він приведений станом на 30 листопада 2016 року, хоча дія картки закінчилася 31 липня 2016 року. В цьому випадку, суду першої інстанції необхідно було задовольнити позовні вимоги в межах наявної заборгованості станом саме на момент закінчення строку дії картки, однак він помилково стягнув її в межах заявлених позовних вимог.

Посилання особи, що подає апеляційну скаргу на те, що районний суд неправильно визначився з вирішенням питання щодо строку позовної давності при вирішенні спору та не взяв до уваги той факт, що договір між сторонами укладений не був не може бути визнано судом апеляційної інстанції як обгрунтоване, оскільки вказані обставини спростовуються вищенаведеними доводами та наявними матеріалами справи.

За загальним правилом, згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. З матеріалів справи вбачається, що термін дії картки відповідача закінчився 31 липня 2016 року.

Тому, враховуючи дату звернення банку до суду за захистом своїх прав, районним судом було правильно встановлено, що строк позовної давності позивачем не порушено.

Щодо твердження відповідача про необґрунтованість позовної заяви в частині стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів і необхідність їх зменшення, ОСОБА_3 не надано судам доказів наявності істотних обставин, яке мають істотне значення в розумінні ст. 551 ЦК України та дають підстави такого зменшення.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 липня 2016 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Дана обставина підтверджується також і позицією Великої Палати Верховного Суду яка викладена у постанові № 14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості, станом на 31 липня 2016 року заборгованість складає 10 507,57 грн., а саме: 1 826,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7 733,13 грн. - заборгованість за відсотками, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 447,98 грн. (5 % від заборгованості станом на 31 липня 2016 року) - штраф (процентна складова).

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги банку підлягають до часткового задоволення в у вищезазначеному розмірі, яка виникла станом на 31 липня 2016 року.

Суд першої інстанції правильно встановивши факт порушення відповідачем умов договору та його обов'язок по сплаті заборгованості, не вірно визначив період, за який таку заборгованість потрібно стягнути, тому рішення суду з цих підстав підлягає зміні.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, не враховував надані сторонами докази, як в підтвердження так і в заперечення позовних вимог, та прийшов до передчасного висновку про повне задоволення вимог.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 червня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 лютого 2013 року з 12 860 грн. 47 коп. на 10 507 грн. 57 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий -

Судді -

Повний текст постанови виготовлено 21 серпня 2018 року.