Номер справи 623/1709/18
Номер провадження 2/623/788/2018
РІШЕННЯ

іменем України

14 серпня 2018 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуренко М.О.

з участю: секретаря - Телешевської В.Ю.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просили визнати ОСОБА_4, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1

До підготовчого судового засідання позивачі не з'явилися, однак відповідно поданих письмових заяв просять розгляд справи провести за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач у підготовче судове засідання також не з'явився, згідно заяви, наявної в матеріалах справи, просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на житло від 22 жовтня 2001 року, виданого згідно розпорядження ІЖРЕП від 22 жовтня 2001 року НОМЕР_8 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстровано в реєстрі за НОМЕР_9 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

На сьогоднішній час в житловому будинку зареєстрований, але не проживає і ніколи не проживав колишній чоловік ОСОБА_3. Шлюб між ними розірваний згідно рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15.09.2011 року. (а.с.21).

На підтвердження факту не проживання відповідача за вищевказаною адресою, 05 червня 2018 р. вих. №179/18 головою квартального комітету №29 ОСОБА_5 була надана довідка, в якій зазначено, що за вказаною адресою зареєстровано п'ять осіб, а ОСОБА_4 зареєстрований 15.05.2006 року, але фактично з дня прописки по сьогоднішній день не проживає. (а.с.20). Особистих речей відповідача в квартирі позивача не має.

З вини відповідача позивачі не можуть скористатися правом власників.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач порушує право власності позивача, володіння та користування його майном.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача, а тому з відповідача на користь кожного позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 234,94 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Ізюм Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки міста Горлівка Донецької області, НОМЕР_2, виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 03.02.2000 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, судовий збір в сумі 234,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Ізюм Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця міста Ізюм Харківської області, НОМЕР_4, виданий ЦВМ Дзержинского РВ ГУМВС України в Харківській області 17.05.2007 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, судовий збір в сумі 234,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Ізюм Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки міста Ізюм Харківської області, НОМЕР_6, виданий Ізюмським МРВ УМВС України в Харківській області 19.03.2001 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, судовий збір в сумі 234,94 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя М.О. Гуренко