ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/565/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Заставенко М.О.

за участю:

секретаря судового засідання - Степанишиної Г.А.,

заявників - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника заявників - ОСОБА_4,

заінтересованої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, заінтересована особа: ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просять суд встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_5

10.10.2018 р. в судовому засіданні заявники подали заяву та уточнили вимоги про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на шість місяців, поклавши на нього наступні обов'язки: - заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_7 та її сім'ї за адресою: АДРЕСА_1; -заборонити наближатись без згоди ОСОБА_8 на відстань ближче 100 метрів до місця перебування дитини - ОСОБА_9, її матері та родичів ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_10, -заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви мотивовано тим, що ОСОБА_7 (далі по тексту - ОСОБА_7, заявник 3) з сином ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з кінця грудня 2017р. після розлучення. Також в квартирі проживають її мати ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3, заявник 2), вітчим ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2, заявник 1), мати заявника 2- ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 З того часу як ОСОБА_7 разом з сином переїхала проживати до батьків, її колишній чоловік та батько дитини ОСОБА_5 по декілька разів на день здійснює дзвінки на домашній номер телефону, направляє відправлення, що містять погрози переслідування, образи, принижуючи честь та гідність заявників. В результаті наведеного заявники, за виключенням ОСОБА_3, вимушені були заблокувати зв'язок з ОСОБА_5 Після цього останній постійно направляє 8-10 повідомлень щоденно, в тому числі у нічний час, які супроводжуються залякуваннями та приниженням. Крім того, ОСОБА_5 щоденно направляє на адресу електронної пошти заявників 1,3 та поштовою кореспонденцією листи ідентичного змісту. Часто відправлення адресуються дитині, але мають на меті здійснення психологічного тиску на членів родини, постійно турбують та тривожать заявників, тривають у нервовій напрузі, містять неправдиві, вигадані та образливі вислови в адресу ОСОБА_7 Після неодноразових спроб мирного урегулювання конфлікту зі сторони заявників, отримання судового наказу про стягнення аліментів від 31.01.2018р., відкриття виконавчого провадження та отримання за місцем роботи постанови про стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 21.05.2018р. ОСОБА_5 більш активно став висловлювати бажання зустрітись з дитиною та брати участь у її вихованні. 02.04.2018р.приблизно о 22 годині ОСОБА_5 перестрів ОСОБА_3 біля під'їзду будинку, де проживає остання, вчинив сварку, заблокувавши двері, не пускав її у під'їзд, при цьому ображав ОСОБА_3, нецензурно звертався на адресу ОСОБА_7, вів себе неадекватно та агресивно, і тільки втручання у дану ситуацію ОСОБА_2 надало можливість звільнити останню та надати змогу останній зайти у під'їзд. З даного факту до управління поліції ОСОБА_3 було подано заяву в поліцію. 24.09.2018р. ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що прийде 26.09.2018р. в період з 19.30 год. до 20.00 год. для зустрічі з сином ОСОБА_9, але ОСОБА_5 та його батькам шляхом направлення повідомлень зазначено про неприйнятність вказаного часу в звязку з тим, що дитину вкладають спати. 26.09.2018р. о 19.30 ОСОБА_5 прибув разом з батьком за адресою проживання заявників (з увімкненою відеокамерою). Двері відчинив ОСОБА_2 та повідомив, що ОСОБА_7 вкладає спати дворічну дитину ОСОБА_9 та у мешканців квартири не має бажання. щоб ОСОБА_5 входив до квартири та запропоновано узгодити інший день зустрічі з дитиною. При спробі ОСОБА_2 закрити двері мешкання, ОСОБА_5 перешкодив даній дії та спричинив ОСОБА_2 болісні відчуття у зап'ястку правої руки та спробував спровокувати бійку при цьому погрожуючи останньому прийти через два дні. Даний конфлікт було зафіксовано на відеокамеру телефону свідком даної події, ОСОБА_12, сином заявника 1. 26.09.2018р. ОСОБА_2 подав заяву до Дарницького управління поліції ГУ НП України в м.Києві з приводу конфлікту. Таким чином заявники вважають, що ОСОБА_5 вчиняє дії фізичного та психічного насилля відносно заявників.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2018 року було відкрите провадження у справі.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені у заяві, просив задовольнити заяву, вказав, що просить застосувати заборони строком на 6 місяців. Додатково пояснив суду, що ОСОБА_5 ображає, принижує та зводить наклепи на заявників. За твердженням ОСОБА_2, ОСОБА_7 терпіла знущання свого чоловіка все сумісне життя.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні пославшись на обставини викладені в заяві просила застосувати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_5 Додатково пояснила, що з 26.09.2018р. після конфліктної ситуації біля їх квартири ОСОБА_5 припинив спроби з'ясування відносин, з цього часу листи на повідомлення не надходять.

Представник заявників ОСОБА_4 підтримав вимоги заяви з підстав викладених у ній, просив її задовольнити, суду пояснив, що заінтересована особа неодноразово вдавався до психологічного та фізичного насильства відносно заявників і на думку представника, лише шляхом видачі обмежувального припису можна припинити насильницькі дії, що вчиняються заінтересованою особою відносно заявників.

Заінтересована особа ОСОБА_5 заперечував, щодо задоволення заяви, вказав, що повинен опікуватися та бажає опікуватися своїм дворічним сином, оскільки це не тільки його обов'язок, а ще і нестримне бажання бачити та забезпечити коханням свою дитину, оскільки з його матір'ю вони не проживають разом, а дитину вона забрала до себе, він дуже сумує за ним. Запевнив, суд, що буде стриманіше відноситися до своєї колишньої жінки та її батьків, але вони не зможуть позбавити його права на виховання їх спільного сина ОСОБА_9. Просив вибачення, якщо його дії зашкодили їм, але він був впевнений, що його листи та повідомлення не читають, оскільки відповіді він не отримував, та кроків для врегулювання питання про спілкування з дитиною не приймали, заявники мали технічну можливість заблокувати надходження електронних листів та повідомлень, а листи просто не читати. Стверджував, що на теперішній час він готує позовні заяви до суду для вирішення конфліктної ситуації, що сталася.

Заявниця ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Вислухавши думки та пояснення заявників, представника заявниці та думку заінтересованої особи, щодо розгляду справи за відсутності заявниці ОСОБА_7, суд ухвалив розглядати справу про видачу обмежувального припису без її особистої участі.

Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявників, заінтересованої особи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, дослідивши всі зібрані по справі докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 3, 6, 7, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що:

Домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

В ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків, в тому числі: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Ч. 3 даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Ст. 16 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що з метою захисту життєво важливих інтересів постраждалих осіб, зокрема постраждалих дітей, попередження повторних випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, забезпечення здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, надання комплексної та своєчасної допомоги постраждалим особам суб'єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі, обліку випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, координації діяльності суб'єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та у сфері запобігання та протидії насильству за ознакою статі ведеться Єдиний державний реєстр випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, до якого вносяться відомості окремо за кожним випадком насильства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст. 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Окрім цього, оцінюючи загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, потрібно ретельно оцінювати низки факторів.

Зокрема, в даній конкретні ситуації суд повинен виходити з «найкращих інтересів дитини».

Найбільш змістовий підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту.

Також Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахування усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є батьками малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 36).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.03.2018 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 розірвано (а.с. 37).

За змістом наявної в матеріалах копії постанови про відкриття виконавчого провадження на виконанні Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУ юстиції у місті Києві знаходиться судовий наказ №753/449/18 виданий 09.02.2018р. Дарницьким районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини. Постановою державного виконавця від 21.05.2018р. звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 44-47).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорту заявників, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.21-35 ).

ОСОБА_7 з грудня 2017р. проживає за адресою: АДРЕСА_1, що визнано сторонами в судовому засіданні.

Листи та повідомлення ОСОБА_5 надані заявниками суд розцінює як спроби вирішення конфлікту у особистих відносинах колишнього подружжя та визначити порядок спілкування батька з дитиною, враховуючи, що ОСОБА_7 самоусунулась від вирішення питання щодо можливості батька спілкуватись з дитиною, сховавшись за батьками, чим спровокувала тривале не вирішення конфліктної ситуації що сталась (а.с.48-110).

Відповідно до повідомлення начальника Дарницького УП НП у м.Києві адресованого ОСОБА_3 вбачається лише те, що розгляд питання, щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 -2 КУпАП буде розглядатись судом 24.04.2018р. (а.с.111)

З наданої копії заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній звернувся до Дарницького УП ГУ НП у м.Києві за фактом конфлікту, що відбувся 26.09.2018р. перед дверями квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.112-116).

З наданого заявниками відеозапису подій 26.09.2018р. за адресою АДРЕСА_1 вбачається намір батька дитини побачитись з сином, та заперечення ОСОБА_2 щоб побачення відбувалось в квартирі заявників.

У матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_5 виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов'язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів.

Оцінюючи наведені вище звернення до правоохоронних органів та їх відповідь, в якості підтвердження звернення до працівників поліції з приводу застосування до ОСОБА_2, ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства, суд вважає, що самі по собі такі звернення не можуть підтвердити факт застосування домашнього насильства, а факти наведені в заяві виникли в зв'язку з тривалих сімейних конфліктів між колишнім подружжям - батьками дитини, які не можуть між собою домовитися щодо виховання дитини та своїх взаємовідносин.

Отже, оцінюючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що заявниками не надано належних та достатніх доказів вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства відносно заявників, а отже не доведено, що ОСОБА_13 є кривдником своєї колишньої дружини та її батьків.

Згідно висновку психологічного обстеження від 12.07.2018р. ОСОБА_5 у поведінці та спілкуванні він виявляє риси дорослої соціально зрілої людини, у нього відсутні особистісні та психічні властивості, які могли перешкоджати його спілкуванню із дитиною.

За таких обставин, суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявників для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя ОСОБА_5, а тому слід відмовити у видачі обмежувального заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 350-1 - 350-8, 258, 263, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, заінтересована особа: ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявники: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, проживають за адресою: АДРЕСА_3.

Заінтересована особа - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлений 16.10.2018р.