РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року Першотравневий районний суд

Донецької області

у складі: головуючого судді Демочко Д.О.

при секретарі Небиліченко Т.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Мангуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 13.02.2016 року між ним та відповідачами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50 000 грн. Згідно зазначеного договору позики відповідачі зобов'язалися повернути ОСОБА_1 суму позики в строк до 13.12.2016 року.

Факт передачі грошових коштів за вказаною вище договором позики підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачами.

У зазначений термін відповідачі борг не повернули. В добровільному порядку вирішити спір відповідачі не бажають, крім того, зустрічей з метою обговорення ситуації щодо повернення суми боргу уникають.

У зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з метою захисту своїх інтересів та стягнення суми боргу з відповідачів.

В судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням.

Представниця позивача ОСОБА_4, що діє на підставі договору, в судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідачі в судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики.

13 лютого 2016 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачам грошові кошти в розмірі 50 000 грн. Згідно зазначеного договору позики відповідачі зобов'язалися повернути ОСОБА_1 суму позики в строк до 13.12.2016 року (а.с. 4).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідачів суму боргу, а саме 50 000 гривень.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконали, а також враховуючи заяву представника відповідачів, який не заперечував проти задоволення позову, на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід покласти обов'язок повернути суму позики, задовольнивши тим самим позов у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 200, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, солідарно на користь ОСОБА_1, НОМЕР_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

Апеляційна скарга на рішення Першотравневого районного суду Донецької області, може бути подана безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.О. Демочко