Справа № 487/6793/17
Провадження № 2/487/871/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Лунгол А.Г., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною і визначення місця проживання дитини на період перебування матері за кордоном,

за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визначити постійне місце проживання дитини та стягнути аліменти на утримання дитини.

04.01.2018 року зазначений позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

01.08.2018 року прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про зміну підстав та предмету позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та обєднано з одне провадження з первісним позовом. Також зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що він із відповідачкою перебував у шлюбі, який розірваний за рішенням суду. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 З часу фактичного припинення шлюбних відносин, з особистих неприязних мотивів, відповідачка не дозволяє йому належним чином приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, що погіршують можливість спілкуватися з сином. На прохання спілкуватися з сином відповідачка неодноразово відмовляла. Син весь час охоче спілкувався, грався, хотів бути поруч з батьком. Позивач зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, який належить матері позивача ОСОБА_7. Вона не заперечує проти проживання в своїй квартирі позивача та його сина. Спиртними напоями позивач не зловживає, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, скарг від сусідів не надходило, з особами сумлінної поведінки не спілкується. По теперішній час позивач працює в ТОВ «Марконі» на посаді матроса 1 кл., має стабільний дохід, яким може створити необхідні умови для виховання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач прагне піклуватися про сина, виховувати, бажає приймати активну участь не тільки в його вихованні, а й активну участь в його подальшому житті. Посилаючись на положення Конвенції про права дитини, ст. 7, 141, 155, 157, 159 СК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», просив визначити участь батька у вихованні сина, ОСОБА_6, надавши можливість безперешкодно спілкуватися: забирати кожну суботу місяця о 10:00 год., та віддавати дитину кожної неділі о 10:00 год. ранку з можливістю залишати на ночівлю; визначити місце проживання сина з батьком - на період перебування матері за кордоном.

Зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтований тим, що за угодою із ОСОБА_1 син залишився проживати з нею. Дитина ходить до дитячого садка №49, який розташований біля її будинку. Вона приділяє сину належну увагу, водить до дитячого садка, відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дитини. ОСОБА_3 має постійне місце проживання, для проживання дитини є кімната, яка обладнана, де мається ліжко для дитини, іграшки, матеріально забезпечена. Батько сину належної уваги не приділяє, дитячий садок не відвідує, успіхами дитини в дитячому садку не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментам. Після зустрічі батька з дитиною, дитина психологічно пригнічена. Зустрічатися батьку з дитиною вона не заперечує. Посилаючись на ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцію про права дитини, ст.ст. 7,9,10,141,150,157,161 СК України, просила визначити місце проживання ОСОБА_6 з нею, за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник свої позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позову, просили позов задовольнити. Щодо задоволення зустрічного позову не заперечували.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні вимогу зустрічного позову підтримали, просили задовольнити, надали пояснення аналогічні змісту зустрічного позову. Не заперечували задовольнити вимогу первісного позову про надання ОСОБА_1 забирати сина кожну суботу місяця о 10:00 год., та віддавати дитину кожної неділі о 10:00 год. ранку з можливістю залишати на ночівлю. Щодо вимоги про визначення місця проживання сина з батьком - на період перебування матері за кордоном, заперечували, посилаючись на те, що це є вимогою на майбутнє та під умовою.

Представник виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без її участі та висновок органу опіки та піклування Миколаївської міської ради.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням суду від 12.09.2014 року розірвано. У період шлюбу 15.04.2011 р. у них народився син - ОСОБА_6 (свідоцтво про народження Серія 1-ФП №145907).

Відповідно до частин 1, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного Кодексу України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною пятою цієї статті. Той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобовязаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Також відповідно до ст. ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Аналізуючи вищезазначені норми закону, суд вважає, що участь у вихованні дитини є не лише правом, а і обов'язком батька, який повинен особисто спілкуватися з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

В судовому засіданні встановлено, що спілкування позивача з дитиною не буде перешкоджати її нормальному розвитку.

При визначенні часу та способу спілкування ОСОБА_1 з сином суд виходить з того, що судом не встановлено фактів негативного впливу батька на розвиток дитини, а також те, що ОСОБА_1 працює та має стабільну заробітну плату, має постійне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, де створені належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, характеризується позитивно.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради № 2597/02.02.01-22/22/14/18 від 13.11.2018 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, виходячи з інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю, ОСОБА_3, та визначити участь батька, ОСОБА_1, у вихованні дитини, надавши йому можливість безперешкодно спілкуватися з сином: кожну суботу місяця з 10:00 год. до неділі 10:00 год., а також у дні народження, святкові, канікулярні дні, проводити літнє оздоровлення, враховуючи інтереси дитини та за домовленістю між батьками.

Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав ОСОБА_1, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Крім того, ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді не заперечувала щодо побачень батька з дитиною, їх спілкування.

Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, ї віку, поведінки батьків, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити в частині визначення участі батька, ОСОБА_1, у вихованні сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши можливість безперешкодно спілкуватися: забирати сина кожну суботу з 10-00 год. до 10-00 год. неділі з можливість залишатися на ночівлю.

Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком в період перебування матері за кордоном, суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною.

Позивач просить здійснити захист його права, зокрема, шляхом визначення місця проживання дитини з батьком в період перебування матері за кордоном.

Отже, ця позовна вимога є такою, що спрямована на майбутнє та під умовою.

Враховуючи, що правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 2 ЦПК України), право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути тільки порушено у майбутньому і щодо якого невідомо буде воно порушено чи ні.

Далі, за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у матері можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні сина, що проживання дитини у матері не відповідає інтересам дитини, не встановлено обставин, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом із матір'ю, що проживання дитини з матірю буде суперечити інтересам дитини.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не суперечить інтересам дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, які підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 89, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2), третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради (м. Миколаїв, вул. Погранична, 9) про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною і визначення місця проживання дитини на період перебування матері за кордоном - задовольнити частково.

Визначити участь батька, ОСОБА_1, у вихованні сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши можливість безперешкодно спілкуватися: забирати сина кожну суботу з 10-00 год. до 10-00 год. неділі з можливість залишатися на ночівлю.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком в період перебування матері за кордоном - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_6 з матірю - ОСОБА_3, за адресою АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.12.2018 року.

Суддя З.М. Сухаревич