н/п 2/490/1969/2018 Справа № 490/8437/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Митрохіній А. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про захист цивільних прав, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби, виконавчї служби Центрального району, Відділу примусового виконання рішень м.Миколаєва, Казаначейства України про захист цивільних прав, в якому просив:

- розглянути наявність умислу в діях виконавчої служби , ухвалившей Постанову, яка заснована на завідомо неправдивих відомостях;

- розглянути питння наявності умислу в діях виконавчої служби, використавшей завідомомо неправдиву Постанову для незаконного стягнення з ОСОБА_1 неіснуючого боргу;

- визнати умисним порушення його цивільних прав і інтересів ДВС;

- визнати незаконним і таким, що завдає моральну шкоду, оприлюднення виконавчою службою неправдивих персональних даних про неіснуючі фінансові відносини між ним та Приватбанком: про неіснуючий кредитний борг, про неіснуючу його працю в УПФУ в Центральном районі м.Миколаєва;

- визнати Постанову про звернення стягнення на заробітну плату і інші доходи боржника від 01 серпня 2014 року незаконною, нікчемною і такою, що не тягне жодних правових наслідків;

- захистити його майнові права і інтереси, порушені виконавчою службою відшкодуванням збитків в повному обсязі шляхом перерахування 7891 ,60 грн з рахунків Казначейства України на пенсійний рахунок ОСОБА_1 в УПФУ в Центральному районі м.Миколаєва;

- визнати порушеними виконавчою службою його права в сфері інформації розповсюдженням завідомо неправдивих даних, усунути порушення його права, що завдало значниі збитки. Він був оголошений боржником, якість його життя в результаті незаконних нарахувань значно знизилася, в Пенсійному фонді його принижували та ображали, називаючи боржником. Але він ніколи не був боржником і завжди розраховувася за боргами, інформація розповсюджена виконавчою службою нанесла йому важкі моральні страждання та депресію; отже слід стягнути моральну шкоду , завдану зазначеними правопорушеннями в розмірі 10 000 грн;

- відшкодувати моральну шоду, завдану незаконними діями виконавчої служби, що потягнули повну втрату здоров'я, перетворення на калеку і реальну загрозу його життю - і стягнути таку моральну шкоду у розмірі 100 000 грн перерахуванням з рахунків Казначейства Укрїни на пенсійний рахунок ОСОБА_1

Після повернення до Центрального районного суду м.Миколаєва матеріалів позовної заяви за ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2018 року після скасування ухвали від 24.01.2018 року про повернення позовної заяви як неподаною- ухвалою судді від 30 березня 2018 року позовна заява була повторно залишена без руху.

На виконання вимог ухвали судді 18 квітня 2018 року ОСОБА_1В, подав позовну заяву в новій редакції .

Так, позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про захист цивільних прав, в якому остаточно просив :

- визнати наказ № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року таким, що не підлягає виконанню;

- виконавче провадження № 17153072 з примусового виконання наказа № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року, виданого господарським судом Миколаївської області про оплату боргу у сумі 7891,60 грн з боржника ОСОБА_2 - закінчити;

-зобов'язати виконавчу службу Центрального району передати ОСОБА_1 всю документацію по виконанню наказа № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року , а саме екземпляри з мокрою печаткою усіх Постанов, копії платіжних доручень, приходних ордерів, складасокй довідки про приход та расход арештованого майна з докладним описом арештованого та описаного майна по акту опису та арешту від 14.07.2011 року, копії чеків про продаж арештованого майна - зідно ст. 32 Конституції України;

- стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" кошти в сумі 7438,60 грн безпідставно отримані з ОСОБА_1;

- стягнути з виконавчої служби на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті в рахунок виконавчого збору 353 грн, 100 грн безпідставно стягнутих в рахунок витрат виконавчого провадження - шляхом списання з рахунків , які ведуться органами Державного Казанчейства України;

- зніти незаконний арешт 1/2 частини гаража 3 408 в АГК "Стапель" за адресою провулок Парусний, 11б, що належить ОСОБА_1;

- стягнути солідарно з виконавчої служби ПАТ КБ "Приватбанк" моральну шкоду, спричинену незаконними діями та наслідком яких стала повна втрата здоров'я - 304 500 грн з рахунків ПАТ КБ"ПриватБанк" на пенсійний рахунок ОСОБА_1 в УПФУ в Центральному районі м.Миколаєва.

В обгрунтування позову посилався на те, що згідно рішення господарського суду Миколаївської області від 11 червня 2007 року з нього , як ФОП ОСОБА_1В, було стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 11168,81 грн . На підставі цього рішення був виданий Наказ № 4/190/07 від 22.06.2007 року та 13.09.2007 року Центральним ВДВС було відкрито виконавче провадження № 20356 .

14 травня 2008 року він сплатив борг у повному обсязі і сумі 11170 грн на розрахуноквий рахунок, який був йому зазначений в листі Банку в 18.12.2006 року для добровільного погашення кредитного боргу. І лише 23 жовтня 2008 року виконавчою службою , діючи на думку позивача в злочинному зговорі з Банком , ці кошти були перераховані стягувачу.

Здійснюючи свій , на думку позивача злочинний намір, ,анк звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про повторне стягнення боргу з ФОП ОСОБА_1 , наводячи ті самі розрахунки, що і два роки по тому, зазначаючи неправдиві відомості, що борг ще не сплачений.

21 липня 20098 року суд знову задовольняє позов Банку , при цьому суд відкрито заперечує Конституцію та законодавство України, як зазначає позивач.

03 серпня 2009 року господарським судом видано на підставі цього рішення Наказ № 17/194/09 про сплату боргу 7891,06 грн і 30 січня 2010 року ДВС винесено Постанову про відриття виконавчого провадження ВП № 17153072.17 травня 2010 року суддею господарського суду Миколаївської області відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення від 21.07.2009 року за нововиявленими обставниами, порушуючи при цьому, на думку позивача, ст. 60 Конституцію України .

На виконання цих незаконни рішень ДВС 16 вересня 2010 року приймає Постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження, накладаючи арешт при цьому на 1/2 частину і вищевказаого гаража. Проте таке суперечитт людській логіці та порушує закони не тільки юридичні, але й фізичні, оскільки таку постанову неможливо виконати в натурі і технічно.

Таким чином державні службовці, викрививши принципи, закріплені в ст. 4 ЗУ "Про державну службу" , незаконно позбавили його грошових коштів та майна, на потребу неправомірних вимог Банку.

з серпня 2014 року в управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва, де він отримує пенсію по інвалідності, а інших доходів у нього немає, надійшла постанова ДВС про утримання з заробітної плати та інших доходів боржника. проте в тексті цієї постанови не вкзаного жодного слова про пенсію, а лише зазначео, "що ОСОБА_1. працює в УПФУ в Центральному районі ", проте таке не відповідає дійсмності. Отже в наслідок таких підроблених з боку державного виокнавця фактів з його мінімальної пенсії по інвалідності утримано по 20% до погашення боргу і загалом близько 8000 грн, чим потягли позивача до злиднів.

Також зазначає, що оспорюваний наказ господарського суду Миколаївської області виданий відносно ОСОБА_1 , а рішення суду, на підставі якого видано цей наказ , прийнято відносно боржника ФОП ОСОБА_1 , отже проводячи стягнення з фізичної особи ОСОБА_1. стягуючи кошти з його пенсії - протизаконно. Проте працівники УПФУ, незважаючи на його численні звернення, продовжували вчиняти незаконні дії, виконуючи незаконну постанову ДВС, яку було роз'яснено на запит ПФУ "що замість заробітна плата слід читати пенсія" .Такі дії є непрофесійними, протизаконними та такими, що підпадають під ст. 358 КК України.

За ці останні шість років він переніс вісім оперативних втручань, ампутацію ноги, приймає велику кількість проимікробних та антисептичних препаратів, грошей катастрофічно не вистачає, кожна копійка має значення, проте такими незаконними діями його позбавляють можливості купувати ліки, що призвело до загострення захворювання та прямій загрозі життю.

17 липня 2014 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1

Ухвалою суду від 03 жовтня 2018 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приватбанк", Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Миколаївській області, Державної казначейської служби України в частині позовних вимог про:

- визнання наказу господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 03.08.2009 р. таким, що не підлягає виконанню;

- закінчення виконавчого провадження №17153072 з примусового виконання наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р., виданого Господарським судом Миколаївської області про сплату ОСОБА_1 заборгованості в сумі 7891,60 грн.;

- зобов'язання виконавчу службу Центрального району м. Миколаєва передати ОСОБА_1 всю документацію з виконання наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р.;

- стягнення з виконавчої служби на користь ОСОБА_1 суму витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 453 грн. 00 коп.

- зняття незаконного арешту з 1/2 частини гаражу №408 в АГО "Стапель" за адресою: м. Миколаїв, пров. Парусний,11-б, який належить ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з викладених в позові підстав.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, що відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та встановивши дійсні правовідносини сторін, суд доходить до наступного.

Так, судом по суті розглядаються позовні вимоги про стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" кошти в сумі 7438,60 грн безпідставно отримані з ОСОБА_1 та стягнення солідарно з виконавчої служби та ПАТ КБ "Приватбанк" моральну шкоду, спричинену незаконними діями та наслідком яких стала повна втрата здоров'я - 304 500 грн з рахунків ПАТ КБ"ПриватБанк" на пенсійний рахунок ОСОБА_1 в УПФУ в Центральному районі м.Миколаєва.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи (підгрупа Б) безстроково з ураженням ОРА, потребує постійного стороннього догляду . Протягом 2010-2017 років лікувався багаторазово у відділенні гнійно-септичної хірургії міської лікарні № 3 , прведені численні оперативні втручання, в тому числі ампутація стопи та пальців ніг, резекція флегмон, потребував постійного лікування.

17 липня 2014 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Миколаївської області у справі № 4/190/07 від 11.06.2007 року за позовом ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") до ФОП ОСОБА_1 позов задоволено. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 9300,14грн. основного боргу, грн. 838,93 заборгованості по простроченим відсоткам та 803,70грн. суму пені, 109,04 грн. держмита та 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк в особі ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15 березня 2010 року у справі № 4/190/07 скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції по виконанню рішення господарського суду Миколаївської області від 11.06.07р. по справі № 4/190/07 неправомірною. Зобов'язано Центральний відділ державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції

-виконавче провадження про примусове виконання наказу № 4/190 господарського суду Миколаївської області від 22.06.07р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»суму 11169,81 грн. закінчити;

- зняти арешт з розрахункових рахунків фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в ЗАТ КБ «ПриватБанк»та ОФ АКБ «УСБ»; повернути незаконно стягнені грошові кошти в сумі 530,42 грн. відповідачу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області у справі № 17/194/09 від 21.07.2009 року за позовом ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмрі 9603,47 грн- задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредиту у розмрі 5341,94 грн, пеню у розмірі 2372,73 грн, державне мито у розмірі 81,94 грн та витрати на ітз 94,79 грн.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_3 МУЮ ОСОБА_4 від 30 січня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 17153072 з примусового виконання наказу № 17/194/09 , виданого 03.08.2009 року господарським судом Миколаївської області

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_3 МУЮ ОСОБА_4 від 16 вересня 2010 року ВП № 17153072 за наказом № 17/194/09 , виданого 03.08.2009 року господарським судом Миколаївської області , накладено арешт на все нерухоме майно боржника , а саме 1/2 частину гаражу № 408, який знаходиться за адресою пров.Парусний,11-б в м.Миколаєві. , який належить боржнику ОСОБА_1

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_3 МУЮ ОСОБА_4 від 01 серпня 2014 року ВП № 17153072 за наказом № 17/194/09 , виданого 03.08.2009 року господарським судом Миколаївської області , звернуто стчягнення на заробітну плату ті ніші доходи боржника ОСОБА_1 та проводити утримання з усіх видів заробітку , що належить до виплати боржнику, після відрахування податків 20% від заробітної плати до погашення боргу 7891,60 грн. Зазначено, що встановлено, що боржник ОСОБА_1 працює та отримує дохід у УПФУ Центрального району.

Як вбачається з листа від 24.10.2017 року Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області на звернення боржника роз'яснено, що під час примусового виконання в Центральному ВДВС м. Миколаєва перебуває виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 03.08.2009 року № 17/194/09 , під час якого встановлено, що боржник отримує пенсію в управлінні ПРФУ в Центральному районі м. Миколаєва . 31 березня 2015 року державним вконавцем на підставі листа УПФУ винесено постанову про виправлення описки , якою виправлено помилку в постанові від 01.08.2014 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, яку направлено на виконання. Зазначено що за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року з пенсії боржника утримано кошти на загальну суму 7891,60 грн, з яких перераховано на погашення боргу за виконавчим документом 7274,02 грн, на погашення виконавчого збору 517,58 грн та на погашення витрат виконавчого провадження 100 грн.

Так, загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Так, судом установлено, що між сторонами існували договірні відносини з приводу укладення та виконання кредитного договору, через неналежне виконання якого виникла заборгованість ОСОБА_1В, перед відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк». Кошти, про повернення яких як безпідставно набутих просить позивач, фактично перераховані Банку державною виконавчою службою на примусове виконання рішення суду, яке набуло законної сили.

Таким чином , списання коштів в сумі 7871 грн з пенсійного рахунку позивача проведено на відповідній правовій підставі - в межах виконавчого провадження на погашення забогованості за рішенням суду, яке не скасоване та набрало законної сили , отже ці правовідносини сторні не регулюються статтею 1212 ЦК України та ці кошти не підлягають поверненню як безпідставно набуті.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У позовній заяві позивач посилався на душевні страждання та втрату здоровя , завдані незаконними , на його думку, діями посадової особи державної виконавчої служби вчиненими у «…злочинном зговорі з працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк…» щодо списання з його пенсійного рахунку двічі однієї і тієї самої заборгованості за одним кредитним договором. Проте, як зазначалося вище, дії відповідачами були вчинені саме на виконання рішення суду яке набуло законної сили і в межах процедури виконавчого провадження, при чому скарги на дії державного виконавця від позивача до суду не надходили ( принаймі про наявність таких позивач суд не повідомив).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Суд вважає, що оскільки позивачем не доведено незаконності дій при виконанні судового рішення державним виконавцем , які б спричинили позивачу певних душевних страждань, то підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 12,13,255,259-261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 7438,60 грн. та моральної шкоди, завданої неправомірними діями, у сумі 304 500,00 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12 жовтня 2018 року.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО