Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 р.ОСОБА_1звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є матір*ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який в наслідок хвороби постійно мешкав та перебував на її утриманні останні три роки.

Маючи захворювання, яке потребувало значних витрат, позивач надала в борг сину 10.07.2016 року 5000 доларів США, що є еквівалентно 140600 грн., про що сторонами було укладений договір позики, повернення суми боргу сторони договору обумовили строком до 02.01.2018 року.

01.01.2018 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина.

На час смерті спадкодавця з ним була зареєстрована його донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_2 яка спільною реєстрацією прийняла 1/2 частину спадщини.

Після смерті сина позивач звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, окрім цього нею було подано до нотаріальної контори заяву про вступлення у права кредиторів на суму 5000 доларів США.

Мати ОСОБА_3 із заявою про прийняття в інтересах дитини не зверталася.

Посилаючись на те,що син не повернув борг за договором позики,позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 на її користь загальну суму боргу 140600 гривень,витрати по оплаті судового збору.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.11.2018 р.

Відповідно до ст.274 ч.1 п.2 ЦПК України,справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності,суд дійшов висновку,що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208,ст.1046,ч.2 ст.1047 ЦК України,договір між фізичними особами на суму,яка в 20 і більше разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян,може бути укладений в письмовій формі,шляхом видачі розписки або іншого документу,внаслідок чого між сторонами виникає грошове зобов*язання.

За змістом ст.525,526,629 ЦК України зобов*язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору.

З матеріалів справи суд встановив,що 10.07.2016 р.між позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_4 був укладений договір позики,оформлений у письмовій формі та розпискою,в якому вказано,що ОСОБА_4 зобов*язується у строк до 20.02.2018 року повернути борг ОСОБА_1,зазначені паспорті дані позичальника та боржника.

Проте надана позивачем на підтвердження факту укладання з ОСОБА_4 договору позики копія розписки не відповідає положенням ст.95 ЦПК України.

В силу ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз*яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

На час розгляду справи достовірність вказаної вище розписки та договору позики не підтверджена оригіналом.

З матеріалів справи судом встановлено, що 01.01.2018 року ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 в позові зазначає, що вона звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, окрім цього нею було подано до нотаріальної контори заяву про вступлення у права кредиторів на суму 5000 доларів США.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Ст. 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Заявляючи вимоги до ОСОБА_2В, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка на час смерті була зареєстрована у квартирі, що належала спадкодавцю, позивачем не надано доказів про наявність спадкової справи, кола спадкоємців.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень статті 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням указаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорюванняїї прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд, на підставі наданих сторонами доказів, повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 не надала суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено її право відповідачем.

Аналізуючи наведене суд встановив передбачені законом підстави для відмови в задоволенні позову.

На підставі ст.11,208,525,526,533 ч.2,629,ст.1046,ч.2 ст.1047,1049 ЦК України,ст.12,13,95,141,279 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

Керуючись ст. 11,208,525,526,533 ч.2,629,ст.1046,ч.2 ст.1047,1049 ЦК України,ст.12,13,95,141,279 ЦПК України,суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко