Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2776/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді-Надопта А.А.,

секретар судового засідання - Онисько С.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік позивачки-ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі, на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1

Спадщину після смерті свого чоловіка, позивачкою в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийнято.

Крім позивачки, спадкоємцями до спадкового майна, є спільні із спадкодавцем діти-відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які спадщину не прийняли та не заперечують проти прийняття такої їхньою матір»ю-позивачкою ОСОБА_1.в цілому.

Інших спадкоємців, які мають право на обов»язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає.

У зв'язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка звернулася до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини.

Однак нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з'явився, однак подали через канцелярію суду письмові заяви, згідно яких вимоги позивачки визнають повністю, проти задоволення таких не заперечують та просять суд розглянути справу у їх відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік позивачки-ОСОБА_4 (а.с.7), після смерті якого відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі, на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1

Спадщину після смерті свого чоловіка, позивачкою в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийнято.

Крім позивачки, спадкоємцями до спадкового майна, є спільні із спадкодавцем діти-відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3.(а.с.8-15), які спадщину не прийняли та не заперечують проти прийняття такої їхньою матір»ю-позивачкою ОСОБА_1.в цілому.

Інших спадкоємців, які мають право на обов»язкову частку, передбачених ст.1241 ЦК України немає.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз'яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Отже, в зв'язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачка звернулася до нотаріуса, для подачі документів на оформлення спадщини.

Однак нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок (а.с.16).

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 04.09.2018 року (а.с.21-22) та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» за №710 від 05.09.2018 року (а.с.20), вбачається, що житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер.

Крім того, як вбачається із довідки виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району за №462 від 30.08.2018 року, згідно записів з по господарської книги (особовий рахунок господарства №01-0484-1) житловий будинок, який розташований АДРЕСА_1 рахується за чоловіком позивачки ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер (а.с.17).

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З усього вище наведеного слідує, що право власності ОСОБА_1 на спадкове майно, що є предметом позову, доведено, а відтак, таке може бути успадковане позивачем.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст.ст. 5, 16, 328, 392, 376 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканкою АДРЕСА_2 (ІПН НОМЕР_1) право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (загальною корисною площею 167,4 кв.метрів в тому числі 57,8 кв.метрів житлової площі).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийА. А. Надопта