Справа № 2-1067/11
Провадження № 2/316/17/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2018 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Вільямовської Н.О.,

секретар судового засідання Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Енергодар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

за участю: представника відповідача ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з жовтня 2001 року і до кінця квітня 2008 року він мешкав разом з відповідачкою, але офіційно зареєстрували шлюб 5.03.2005 року і оформили його розірвання 28.02.2009 року. Протягом 2006-2008 років позивач працював у Російській Федерації, перераховував гроші, які відповідач клала на рахунки, відкриті на своє ім'я в ПАТ «МетаБанк». За зазначений період позивач перерахував відповідачці приблизно 10000 доларів США. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 без відому позивача та його дозволу були закриті валютні рахунки та привласнені всі грошові кошти, а не розподілені між вже колишнім подружжям. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово пропонував відповідачці розділити грошові кошти, які було ними набуті за період їх шлюбу у добровільному порядку, однак відповідач на поступки не йшла та розпорядилася ними на власний розсуд. Вважає, що перераховані ним відповідачці гроші є їх спільним майном подружжя, у зв'язку з чим просить стягнути на свою користь половину грошових коштів, які перебували на рахунках відповідачки під час перебування у шлюбі та витрати, понесені при зверненні до суду.

31 серпня 2011 року Енергодарським міським судом Запорізької області було прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 19083,08 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи, становить 152105,51 грн., 465 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в суді та на користь держави решту судового збору в розмірі 1056,06 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач в жовтні 2011 року подала заяву про перегляд заочного рішення до Енергодарського міського суду Запорізької області.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 січня 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено. Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 січня 2012 року по цій справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 09.03.2017 року суддею Вільямовською Н.О. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В подальшому стороною позивача було подано позовну заяву про збільшення позовних вимог, відповідно якої просив суд визнати об'єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, які зберігаються на рахунках Публічного акціонерного товариства «МетаБанк»; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину коштів у розмірі 337794 грн. 86 коп. а також стягнути з відповідача на його користь розмір сплаченого судового збору.

Ухвалою Енергодарського міського суд Запорізької області від 22 вересня 2017 року клопотання представника позивача ОСОБА_6 про прийняття заяви про збільшення позовних вимог по цивільній справі № 2-1067/2011 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя було задоволено, прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_6, до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до приписів п.п. 9 ч.1 Розділ ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 грудня 2017 року продовжено розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах, на підставі довіреності діє ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, у порядку загального позовного провадження.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника за довіреністю ОСОБА_6, збільшені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (т. 2 а.с. 87).

Представник позивача - ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала збільшені позовні вимоги (т. 2 а.с. 99). Раніше в судовому засіданні додатково зазначала, що ОСОБА_1 як зараз так і раніше в період з 2006-2009 р.р. працював в Російській Федерації, грошові кошти, в період проживання з відповідачкою перераховував на ім'я відповідачки.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника - ОСОБА_3, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволені.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 у судове засідання з'явилась, зазначивши, що відповідач з позовними вимогами незгодна у повному обсязі та просить в задоволенні позову відмовити, підтримала клопотання про застосування строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін по справі, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який був зареєстрований 05.03.2005 року - розірвано 28.02.2009 року та ОСОБА_7 змінила прізвища на ОСОБА_2 (т. 2 а.с.77).

Згідно довідки «СМП-322 филиал ОАО «Центротранстехмонтаж» (мовою оригінала) від 22.07.2008 року - в період з лютого 2006 року по березень 2008 рік позивач ОСОБА_1 отримував дохід (т. 2 а.с. 23).

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 Сімейного Кодексу України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо.

Відповідно до п. 24 вказаної Постанови Пленуму до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховують також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

На виконання ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 22.09.2017 року, ПАТ «МетаБанк» надав інформацію про наявність рахунків та руху коштів по ним (за період з 01.01.2003 року по 31.12.2010 року), відповідно до якої на ім`я ОСОБА_2 у період з 2003 року по 2010 рік обліковувались депозитні рахунки у іноземній валюті, а саме:

№ рахункуВалюта рахункуДата відкриттяДата закриттяСума коштів, знятих у момент закриття рахунку
НОМЕР_1USD12.01.200611.04.20063000
НОМЕР_2USD11.04.200613.10.200912618,65
НОМЕР_3USD21.09.200727.04.200911118,95
НОМЕР_4USD28.01.200827.04.20091400
НОМЕР_5USD11.08.200610.09.200710028,56

Згідно виписки по рахункам вбачається, що дійсно в період з 12.01.2006 р. по 13.10.2009 р. на вказані рахунки зараховувались грошові кошти, але в цей період також відбувалось і зняття грошових коштів (т. 1 а.с. 217).

Отже, з урахуванням наданої на виконання ухвали суду інформації щодо наявності рахунків та руху коштів по ним (відповідно заявлених вимог), вбачається, що в період з 12.01.2006 року по 13.10.2009 р. грошові кошти зараховувались на рахунки, а також відбувалось зняття коштів. Проте вимога позивача щодо визнання грошових коштів в розмірі 25137,6 дол. США, що еквівалентно 675589,86 грн. об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а також стягнення з ОСОБА_2 на його користь ? частину вказаних грошових коштів у розмірі 337794,93 грн., не підлягає задоволенню, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів, походження вказаних коштів в сумі заявлених позивачем, тобто що вказані кошти були покладені саме з тих коштів, які були надіслані в період шлюбу ОСОБА_1 та у сумі заявленої ОСОБА_1 на ім'я відповідача. Також не надано суду доказів, що кошти, які були надіслані ОСОБА_1, відповідно наданих квитанцій до матеріалів справи, на ім'я відповідача у період шлюбу, не були використані раніше в інтересах сім'ї.

Відповідно до положень ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електронні докази й висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження порушення його прав з боку відповідача.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо заявленого представником відповідача застосування до вказаних вимог строку позовної давності з посиланням ст. 265 ЦК України, суд зазначає:

В силу вимог ст. 68 СК України: розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1); розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ч.2).

Розірвання шлюбу не є обов'язковою умовою припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Якщо не здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя або якщо не визначено розмір часток у праві цієї власності, що належить кожному з колишнього подружжя, відносини, пов'язані з правом спільної сумісної власності, зберігаються. Однак, оскільки їх учасники вже не є подружжям, для регулювання цих відносин застосовуються норми ЦК (ст.ст. 368 -372).

Скориставшись своїм правом, позивач звернувся з позовом до суду про поділ майна - 20.04.2011 року. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено. Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 січня 2012 року про залишення позову без розгляду по цій справі скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Тобто вимоги заявлені позивачем до теперішнього часу знаходились на розгляді в суді. У зв'язку з чим, суд не вбачає підстав застосування строку позовної давності до заявлених вимог.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову- на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову- на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 141, 229, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,- залишити без задоволення.

Повне судове рішення виготовлене 16.10.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська