Номер провадження: 22-ц/785/1785/18
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Урум Т.В.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 і його представника

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2017 року (в складі судді Куриленко О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

18.11.2016 рокуОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, а саме: стягнення 2 733 486 гривень у рахунок погашення боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів від простроченої суми на день ухвалення рішення.

Позов обґрунтовано наступним.

10.10.2014 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики у формі розписки, за умовами якого позивач передав відповідачу 50 000 доларів США, а відповідач повинен був сплачувати 1,5% щомісяця за користування грошовими коштами від суму займу. Строк повернення позики спливав 31.12.2015 року. На вимогу повернути борг за договором позики відповідач зобов'язання не виконав. На день подачі позову сума боргу за договором позики складає 1 317 500 гривень еквівалент 50 000 доларів США. Відповідно до ст. ст. 625, 1050 ЦК України, відповідач, як боржник, який прострочив виконання зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми.

Посилаючись на те, що сума боргу за договором позики від 10.10.2014 року становить 2 219 661 гривень, а сума процентів - 513 825 гривень, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача підтримала позов.

Відповідач в особі представника позов не визнав, стверджуючи, що відповідач не підписував розписку про позику грошових коштів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2017 року позов задоволено частково: суд стягнув з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 847 205,74 гривень в рахунок погашення боргу за договором позики від 10.10.2014 року з урахуванням процентів від простроченої суми. З відповідача на користь позивача суд стягнув судові витрати у вигляді судового збору.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення суду від 02.10.2017 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 зазначив: в суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про призначення і проведення судової почеркознавчої експертизи; 21.07.2017 року експертом складено повідомлення про неможливість надання висновку через недостатність порівняльного матеріалу; експерт зробив припущення, що зразки позивача відрізняються між собою, що може свідчити про наявність у відповідача декількох варіантів підпису або його намагання змінити ознаки свого підпису; таке припущення позивач вважає грубим порушенням, тому що у висновку мають зазначатись реальні результати експертизи або, що експертиза неможлива; представник позивача у судовому засіданні намагався подати заяву про призначення технічної експертизи про що усно заявив у судовому засіданні, однак суддя не надала представнику можливості подати письмову заяву про призначення технічної експертизи; для прийняття рішення суду було достатньо розписки, яка надавалась у судовому засіданні, не зважаючи на те, що розписка здебільшого виконана не письмово, а надрукованим текстом; у розписці не вказана валюта, яка нібито надавалась у борг, а зазначено еквівалент 50 000 доларів США; позивач надав усі наявні у нього вільні зразки почерку і підпису після жовтня 2014 року і не має інших документів до та після жовтня 2014 року; дослідивши лише розписку і повідомлення експерта, не зважаючи на те, що для встановлення особи, яка написала розписку і підписала її потрібні спеціальні знання в області почеркознавства, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач ОСОБА_3 і його представник не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

10.10.2014 року від імені відповідача ОСОБА_2, із вказівкою паспортних даних, надана розписка про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 (паспортні дані) у позику за договором позики грошову суму у розмірі еквівалентному 50 000 доларів США. За користування грошовими коштами встановлені проценти із розрахунку 1,5% на місяць від усієї суми займу. ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 грошову суму позики еквівалент 50 000 доларів США і проценти протягом 2015 року, не пізніше 31.12.2015 року (а.с.7).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.05.2017 року, за клопотанням представника відповідача у справі призначалась судова почеркознавча експертиза (а.с.92,93).

За повідомленням експерта №17-2082/01 від 21.07.2018 року, оскільки наданого порівняльного матеріалу недостатньо для вирішення питання ухвали суду, неможливо надати висновок судово-почеркознавчої експертизи (а.с.103,104).

Між сторонами виникли правовідносини із позики, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково виходив з того, що між сторонами існує зобов'язання із позики грошових коштів із застосуванням еквіваленту грошових коштів до іноземної валюти, а тому відповідач повинен сплатити позивачу еквівалент грошових коштів від суми позики і проценти за користування грошовими коштами (а.с.113-117).

Висновок суду першої інстанції у цій частині відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 625 ч.ч.1.2, 1048 ч.1, 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ст. 1050 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами факт того, що відповідач ОСОБА_2 10.10.2014 року отримав від ОСОБА_3 у позику за договором позики грошову суму в розмірі еквівалентному 50 000 доларів США, зі сплатою 1,5% від усієї суми займу щомісяця, з повернення позики протягом 2015 року, але не пізніше 31.12.2015 року.

Відповідач ОСОБА_4 своєчасно не повернув ОСОБА_3 суму позики з процентами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми неповернутої позики з процентами у гривнях в еквіваленті до долара США на час прийняття рішення.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 у скарзі про те, що: в суді першої інстанції відповідач заявив клопотання про призначення і проведення судової почеркознавчої експертизи і 21.07.2017 року експертом складено повідомлення про неможливість надання висновку через недостатність порівняльного матеріалу; експерт зробив припущення, що зразки позивача відрізняються між собою, що може свідчити про наявність у відповідача декількох варіантів підпису або його намагання змінити ознаки свого підпису і таке припущення позивач вважає грубим порушенням, тому що у висновку мають зазначатись реальні результати експертизи або, що експертиза неможлива; представник позивача у судовому засіданні намагався подати заяву про призначення технічної експертизи про що усно заявив у судовому засіданні, однак суддя не надала представнику можливості подати письмову заяву про призначення технічної експертизи; для прийняття рішення суду було достатньо розписки, яка надавалась у судовому засіданні, не зважаючи на те, що розписка здебільшого виконана не письмово, а надрукованим текстом; у розписці не вказана валюта, яка нібито надавалась у борг, а зазначено еквівалент 50 000 доларів США; позивач надав усі наявні у нього вільні зразки почерку та підпису після жовтня 2014 року і не має інших документів до та після жовтня 2014 року; дослідивши лише розписку і повідомлення експерта, не зважаючи на те, що для встановлення особи, яка написала розписку і підписала її потрібні спеціальні знання в області почеркознавства, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, - не заслуговують на увагу з таких підстав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч.ч.1,2,4 ЦПК України у редакції, чинній на час прийняття рішення і ст. 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідач, всупереч ст. ст. 57-60 ЦПК України, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, належними, допустимими і достатніми доказами не спростував твердження позивача про наявність невиконаного відповідачем зобов'язання з повернення позики та процентів, яке виникло на підставі розписки від 10.10.2014 року (а.с.7).

Неможливість проведення експертизи в суді першої інстанції через недостатність зразків почерку та підпису відповідача у певний період не є підставою для ствердження про неналежність розписки від 10.102014 року, як доказу.

В суді апеляційної інстанції представнику відповідача надавався час (в період з 14.06.2018 року по 23.08.2018 року) для вирішення питання про призначення і проведення почеркознавчої експертизи, однак таке клопотання, у встановленому законом порядку, заявлено не було.

Та обставина, що експерт зробив припущення щодо того, що зразки позивача відрізняються між собою і це може свідчити про наявність у відповідача декількох варіантів підпису або його намагання змінити ознаки свого підпису, не є підставою для ствердження про незаконність рішення суду, оскільки, як суд першої, так і суд апеляційної інстанцій при вирішенні спору по суті не виходять з повідомлення експерта про неможливість надання ним висновку судової почеркознавчої експерти з тих підстав, що зазначене повідомлення, у розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, не приймається як належний, допустимий і достатній доказ у справі через те, що він не є свідченням на підтвердження доводів позивача і не є свідченням на підтвердження заперечень відповідача.

Суд першої інстанції, стягуючи заборгованість, правильно виходив з еквівалента в доларах США до гривні, оскільки зазначені обставини випливають зі змісту розписки про отримання грошових коштів від 10.10.2014 року.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Відповідач порушив право позивача на своєчасно повернення грошових коштів, за захистом якого позивач звернувся до суду, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про захист порушеного права позивача.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду підлягає залишенню без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга представника відповідача підлягає відхиленню, судові

витрати відповідача, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 05.09.2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков