ПОСТАНОВА
Іменем України

04 вересня 2018 року м. Кропивницький

справа № 390/275/18

провадження № 22-ц/781/1224/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Кіселика С.А.,

при секретарі Федоренко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області в складі судді Пасічника Д.І. від 23 квітня 2018 року у справі за його позовом до товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 04 жовтня 2017 року його було прийнято на посаду слюсаря з механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси». З 01 грудня 2017 року по день звернення до суду з позовом він перебував на військовій службі. 27 грудня 2017 року його було звільнено із займаної посади, на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку із вступом на військову службу, про що йому стало відомо 23 лютого 2018 року від його дружини, ОСОБА_2 , яка отримала за його довіреністю 15 лютого 2018 року завірену копію наказу № 519-к від 27.12.2017 року про його звільнення та 20 лютого 2018 року його трудову книжку. Вважає вказаний наказ незаконним, оскільки він був прийнятий на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, який діє і наразі, а тому за ним повинні зберігатися місце роботи, посада і середній заробіток.
Посилаючись на ці обставини, просив скасувати наказ про його звільнення, зобов`язати відповідача поновити його на займаній посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, в період перебування на безстроковій військовій службі з 01 грудня 2017 року по день видачі трудової книжки 20.02.2018 року в розмірі 4500 грн.
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що з 04.10.2017 року ОСОБА_1 працював у ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» на посаді слюсаря з механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів посаду.
01 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України строком на три роки
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №88-РС від 01.12.2017 року, ОСОБА_1 призначено на посаду водія взводу забезпечення 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 , м. Первомайськ Миколаївської області №2399 від 09.12.2017 року рядовий ОСОБА_1 з 01.12.2017 року по теперішній час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» №519-к від 27.12.2017 року, звільнено ОСОБА_1 , слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів, 27.12.2017 року у зв`язку із вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП), а також наказано виплатити грошову компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, за період роботи з 04.10.2017 року по 27.12.2017 року включно (підстава: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року), що також підтверджується трудовою книжкою серія НОМЕР_2 від 19.06.2008 року.
Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до положень статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час звільнення) підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Статтею 119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За змістом частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час укладення контракту), за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З викладеного вбачається, що за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом зберігається місце роботи, на якому він працював до укладення контракту, а тому висновок суду про збереження місця роботи лише для працівників, які були призваними на військову службу за призовом є таким, що не відповідає вимогам закону.
За таких обставин, звільнення з роботи ОСОБА_1 відбулося з порушенням положень пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України, що є підставою для поновлення його на роботі.
За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
У порядку статті 141 ЦПК України, з товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3 171 грн. 60 коп. в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати наказ товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» № 519-к від 27 грудня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_3 ».
Зобов`язати товариство з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ».
Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період перебування на безстроковій військовій службі з 01 грудня 2017 року по день видачі трудової книжки 20 лютого 2018 року в розмірі 4 500 грн.
Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ» судові витрати в розмірі 3 171 грн. 60 коп. в дохід держави.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення в виготовлено 05.09.2018 року.

Головуючий:

Судді: