Ухвала

Іменем України

20 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2-307/11

провадження № 61-37463ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької

В. С.,

Пророка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 23 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Одеської області, третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про визнання частково недійсним і скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконною і скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні гаражем,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Одеської області, третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про визнання частково недійсним і скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконною і скасування реєстрацію права власності, усунення перешкод у користуванні гаражем.

Позовна заява мотивована тим, що у 1972 році ОСОБА_4 разом з чоловіком збудували гараж АДРЕСА_1, у 1998 році їм було надано дозвіл на проведення реконструкції гаражу із заміною перекриття.

У жовтні 2005 року власником гаража НОМЕР_2 став ОСОБА_5

Однак за життя чоловік позивача, який помер у жовтні 2004 року, не здійснив реконструкцію гаража НОМЕР_1, через скрутне матеріальне становище позивач також не змогла здійснити реконструкцію тильного боку належного їй гаража.

Рішенням виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Одеської області від 06 жовтня 2006 року № 252 ОСОБА_5 надано дозвіл на оформлення права власності на гараж НОМЕР_2, у тому числі в частині прибудови під літерою «НОМЕР_3» на АДРЕСА_1.

Після смерті чоловіка позивач переоформила гараж НОМЕР_1 на своє імя (на підставі рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Одеської області від 05 вересня 2007 року видано свідоцтво про право власності на гараж НОМЕР_1).

У вересні 2006 року ОСОБА_5 прибудував до тильного боку свого гаража НОМЕР_2 та гаража позивача НОМЕР_1 прибудову розміром 4,83 х 4,51 кв. м загальною площею 17,2 кв. м, внаслідок чого вийшов за межі задньої стінки гаража на свою користь. 15 січня 2007 року право власності на гараж НОМЕР_2 з прибудовою під літерою «НОМЕР_3»зареєстровано за ОСОБА_6

Посилаючись на те, що для здійснення ОСОБА_5 реконструкції гаража НОМЕР_2 позивач згоди не давала, вказані дії ОСОБА_5 порушують її право власності на гараж НОМЕР_1, новий власник гаража НОМЕР_2 ОСОБА_6 використовує внутрішній простір з тильного боку гаража на власний розсуд і у своїх інтересах з порушенням її прав, ОСОБА_4 з урахування уточнених позовних вимог просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Одеської області

від 06 жовтня 2006 року № 252 про надання ОСОБА_5 дозволу на оформлення права власності на гараж НОМЕР_2 в частині прибудови під літерою «НОМЕР_3» на АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_6 від 15 січня 2007 року на гараж НОМЕР_2 в частині прибудови під літерою «НОМЕР_3» на АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні гаражем НОМЕР_1 за вказаною адресою шляхом зобовязання ОСОБА_6 перенести на 145 кв. см у бік її гаражу стіну прибудови під літерою «НОМЕР_3», яка прибудована до гаражу НОМЕР_1 в частині прибудови під літерою «НОМЕР_3» на АДРЕСА_1.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела належними та допустимими доказами порушення відповідачами її прав.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 23 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_4 не оспорювала у встановленому законом порядку свідоцтво про право власності ОСОБА_5 і договір купівлі-продажу гаража НОМЕР_2 у частині прибудови під літ. «НОМЕР_3». Крім того, позивач не довела належними та допустимими доказами позовні вимоги про усунення перешкод шляхом зобовязання ОСОБА_6 перенести у бік її гаражу стіни прибудови під літерою «НОМЕР_3», яка прибудована до гаражу НОМЕР_1. Разом з тим, вимоги про усунення перешкод шляхом демонтажу частини прибудови літ. «НОМЕР_3» ОСОБА_4 у встановленому законом порядку, в суді першої інстанції не заявляла. Тому апеляційний суд відмовив у задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, пятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орган місцевого самоврядування в межах своєї компетенції (підпункт 10 пункту «б» статті 30) мав право вирішувати питання стосовно проведення технічної інвентаризації, прийняття рішень про передачу у власність, оформлення свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна.

Позивач, посилаючись на порушення її права власності, зокрема просила зобовязати відповідача ОСОБА_6 перенести у бік її гаражу стіну прибудови під літерою «НОМЕР_3», яка прибудована до гаражу НОМЕР_1 в частині прибудови під літерою «НОМЕР_3»

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи

від 30 березня 2015 року №57/12 лише шляхом демонтажу частини прибудови літ. «НОМЕР_3» можливо усунути перешкоди у користуванні гаражем

НОМЕР_1, який належить позивачу.

Позовні вимоги про усунення перешкод шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_6 перенести у бік її гаражу стіни прибудови під літерою «НОМЕР_3», яка прибудована до гаражу НОМЕР_1 позивач не довела та не заявляла.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, врахувавши висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30 березня 2015 року №57/12, виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами вимоги, заявлені у позові, у звязку з чим позбавлена можливості захищати порушене право на підставі статті 391 ЦК України.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, пятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та пятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, виконавчого комітету Сергіївської селищної ради Одеської області, третя особа відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, про визнання частково недійсним і скасування рішення виконавчого комітету, визнання незаконною і скасування реєстрації права власності, усунення перешкод у користуванні гаражем, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 23 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк