ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 521/18881/16-ц

провадження № 61-11891св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., СтупакО. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Жуган Л. В., та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Кононенко Н. А., Гайворонського С. П., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5.), Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» (далі - ТОВ «Джоін АП!») про відшкодування майнової та моральної шкоди у зв'язку з порушенням договору пронадання туристичних послуг.

Посилалась на те, що 19 серпня 2016 року між нею і ФОП ОСОБА_5 укладений договір про надання туристичних послуг № 19/08-01 вартістю 25 815 грн на туристичну поїздку до Арабської Республіки Єгипет, Шарм Ель Шейх на двох туристів: позивача та її неповнолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 16 вересня 2016 року по 23 вересня 2016 року.

Згідно договору туроператором є Дочірнє підприємство «А.Е.Т. Джоін Ап!» (далі - ДП «А.Е.Т. Джоін Ап!»).

16 вересня 2016 року в аеропорту «Бориспіль» її сину, громадянину України, який не досяг 16-річного віку, відмовили у наданні дозволу на перетинання державного кордону на виїзд з тих причин, що нею надано нотаріально посвідчена Згода («Согласие») 82 АА 0577226 від 7 вересня 2016 року, оформлена нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Республіки Крим, що не є належним оформленням згоди другого з батьків.

Про даний факт позивач відразу ж повідомила телефоном співробітника турагента з пропозицією перенести тур на наступний тиждень, проте такі дії з боку турагента зроблені не були.

Посилаючись на те, що поїздка не відбулась через порушення ФОП ОСОБА_5 правил оформлення туристичного продукту, п. 3.4.1 договору про надання туристичних послуг, згідно з яким турист має право на необхідну достовірну інформацію, що передує укладенню договору, передбачену ст. 19-1- 20 Закону України «Про туризм», Закону України «Про захист прав споживачів» та іншу інформацію, необхідну туристу для безпечного використання туристичного продукту, щодо надання інформації про правила оформлення документів, просила стягнути з ТОВ «Джоін Ап!» та ФОП ОСОБА_5 солідарно на її користь: 25 815 грн. вартості туристичного продукту; 1 246,20 грн. вартості автобусних квитків Одеса-Київ і Київ-Одеса; 16 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; неустойку в розмірі 1% вартості послуги за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк - 8 260,80 грн. (32 дня х 258,15 грн.); пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення - 24 782,40 грн.(32 дня х 774,45 грн.).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнено з ФОП ОСОБА_5 на її користь 25 815 грн. на відшкодування вартості туристичного продукту, 1 246,20 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з переїздом, 3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати у загальному розмірі 1151, 95 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору про надання туристичних послуг позивачеві та її неповнолітньому сину порушив відповідач ФОП ОСОБА_5, оскільки не надав своєчасну та повну інформації щодо умов оформлення проїзних документів. Відмовляючи у задоволенні позову до ТОВ «Джоін Ап!», суд першої інстанції виходив з того, що вказана юридична особа не була стороною укладеного договору, не здійснювала реалізацію туристичного продукту позивачеві, правил надання туристичних послуг не порушувала.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року рішення районного суду залишено без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, рішення суду відповідає вимогам статей 213, 215 ЦПК України у редакції, чинній, на час розгляду справи в суді першої інстанції, тому підстави для його скасування не встановлені.

У червні 2017 року ФОП ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5 посилається на помилковість висновків судів про те, що ним як турагентом не виконано умови договору про надання необхідної інформації про туристичну подорож та умови перетинання кордону України особою, яка не досягла 16-річного віку, ці висновки зроблені без урахування умов договору; він не є належним відповідачем у справі, оскільки кошти за туристичну подорож перераховані на рахунок туроператора ТОВ «ДжоінАп!»; підстав для стягнення з нього моральної шкоди немає, оскільки таке не передбачено умовами договору.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 20 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 19 серпня 2016 року між ФОП ОСОБА_5 як турагентом, що діє від імені та за дорученням туроператора ДП «А.Е.Т. Джоін Ап!», та ОСОБА_4 як туристом, що діє особисто від себе та від імені неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, укладено договір про надання туристичних послуг № 19/08-01.

За умовами п.2.1 договору турагент зобов'язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх.

Згідно вказаного пункту договору загальна вартість туристичного продукту складала 25 815 грн.

Позивач як турист повністю виконала умови договору з оплати вартості туристичного обслуговування.

Також суд встановив, що за пунктом 3.1.1 договору турагент зобов'язувався надати туристу всю інформацію щодо поїздки, яка передбачена чинним законодавством України.

Відповідно пункту 4.22 турагент несе перед туристом відповідальність за невиконання умов даного договору, у тому числі за невчинення дій з відмови в укладенні договору на туристичне обслуговування у разі неоформлення або неналежного оформлення документів, що дають право на виїзд дитини-громадянина України за кордон (пункт 4.11 договору).

Пунктом 6.1 визначено, що у випадку невиконання умов даного договору турагентом турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог пункту 3.3 даного договору.

Рішенням СЗПН 4-го відіпс «Бориспіль-1» ОКПП «Київ» від 16 вересня 2016 року сину ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відмовлено в перетинанні державного кордону України як громадянину України, який не досяг 16-річного віку, з причин непред'явлення нотаріально посвідченої згоди другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року.

У рішенні про відмову вказано, що посвідчене 7 вересня 2016 року нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Республіки Крим СелівановоюО.В. «Согласие» ОСОБА_9, за яким він надав згоду на туристичну поїздку його неповнолітнього сина ОСОБА_8разом з матір'ю ОСОБА_4 в Єгипет у період з 15 вересня 2016 року по 15 жовтня 2016 року, не є нотаріально посвідченою згодою другого з батьків відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди першої та апеляційної інстанцій вірно виходили з того, що відповідач як турагент з дотриманням умов договору на надання туристичних послуг повинен був надати туристу всю необхідну інформацію, передбачену чинним законодавством, щодо туристичної подорожі, у тому числі щодо перетинання державного кордону України громадянином України, що не досяг 16-річного віку, проте такі зобов'язання ним не виконані.

Усупереч п. 6.1 договору на туристичне обслуговування, позивачу не повернено грошові кошти у розмірі 25 815 грн. сплаченої вартості туристичних послуг, неотриманих внаслідок неналежного виконання турагентом обов'язків за договором.

Також судом встановлено, що розділом 3 договору № 7502/15 від 1 лютого 2016 року, укладеного між ТОВ «Джоін АП!» та ФОП ОСОБА_5 про реалізацію турпродукту, туроператор зобов'язаний оформляти та видавати або направляти турагенту у порядку, передбаченому цим договором, документи (ваучери (путівки), страхові поліси, проїзні документи) на кожну групу туристів, туриста, обов'язок з надання яких покладено на туроператора.

Отже висновок судів про те, що саме ФОП ОСОБА_5 є належним відповідачем у справі та з нього підлягають стягненню кошти відповідно до умов договору, правильний.

Разом з тим касаційний суд вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неправомірності судових рішень в частині відшкодування моральної шкоди, є обґрунтованими з наступних підстав.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» встановлено, що суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Права позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із невиконанням умов договору не передбачено умовами договору.

Суд вірно встановив, що у даній справі виникли правовідносини щодо неналежного виконання договору про надання туристичних послуг та при цьому суд не встановив таких порушень прав споживачів туристичних послуг, які б були небезпечні для позивача або становили загрозу для життя та здоров'я.

З огляду на наведене, суд не мав законних підстав для відшкодуванняз ФОП ОСОБА_5 моральної шкоди, тому судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, оскільки стосуються повторної переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення.

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову в частині відшкодування з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на її користь моральної шкоди.

У іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик