Справа № 265/9131/17
Провадження № 2/265/1483/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_5. На даний час вона разом з сином проживає окремо від відповідача, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 лютого 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 липня 2018 року, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 лютого 2018 року , було скасовано, справа призначена до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 повністю підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, наполягав на присудженні аліментів саме у частці від доходу відповідача. Заперечував проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, але просить суд звернути увагу, на той факт, що в нього на утримання знаходиться його мати пенсійного віку, дружина, яка є інвалідом 3 групи, та він сплачує аліменти на старшу дитину в розмірі 1500 гривень щомісячно. Враховуючи вищенаведене, відповідач згоден на сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно.

Суд вислухав позицію сторін, дослідив матеріали справи, прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 08 липня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний актовий запис № 563. Батьками зазначені: ОСОБА_2, ОСОБА_1.

Як вбачається з довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ліга» від 20 січня 2018 року, малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає та зареєстрований разом із матір'ю ОСОБА_1

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 наполягала на тому, що дитина не проживає з матір'ю, тривалий час знаходилася за кордоном, а тому позивачка не має правових підстав для стягнення аліментів.

Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного.

Згідно листа Державної прикордонної служби № 184/К-10530 від 13 серпня 2018 року, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, виїхав за межі України 22 грудня 2014 року та повернувся в Україну 21 липня 2018 року. ( а.с.101)

В своїх письмових запереченнях відповідач наголошував та тому, що він пропанував позивачці повернутися разом з дитиною в Україну, тоб то позивачка знаходилася разом з дитиною за кордоном.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Відповідно до чч. 2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, ОСОБА_5 виїхав за межі України 22 грудня 2014 року, тоб то будучи малолітньою дитиною, а тому суд приходить до висновку, що дитина виїхала разом з матір'ю, що також не спростовується відповідачем.

У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна особа, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей.

В період з 22 грудня 2014 року по 27 липня 2018 року, малолітній ОСОБА_5 знаходився за кордоном, що також визнається сторонами.

Відповідно до письмових пояснень відповідача, він перебуваючи за кордоном, пропанував позивачці, повернутися разом з дитиною в Україну а тому суд приходить до висновку , що відповідачу ОСОБА_2, було відомо, про те, де знаходиться його син, та з ким він проживає.

Питання щодо визначення місця проживання разом з батьком, відповідачем не ставилося.

Таким чином, суд вважає, що малолітній ОСОБА_5, в період з народження по теперішній час, проживає з матір'ю ОСОБА_1

Розглядаючи питання щодо визначення розміру аліментів та способу їх стягнення, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач ОСОБА_2 працював в КП «МВУ ВКГ» майстром. За власним бажанням його було звільнено 23 лютого 2018 року, що підтверджується Трудовою книжкою НОМЕР_3 від 2 серпня 1988 року. ( а.с.90)

Згідно довідки Маріупольського міського центру зайнятості № 02-200 від 2 травня 2018 року, ОСОБА_2 на обліку не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує. ( а.с.51)

В судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, представник відповідача ОСОБА_2, - ОСОБА_4 посилалася на ті обставини, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку але не менш ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки у нього на утриманні знаходяться його мати похилого віку, його дружина - інвалід 3 групи, та донька ОСОБА_7, якій він сплачує що місячно аліменти в розмірі 1500 гривень. У зв'язку з чим просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, та стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 має неповнолітню доньку ОСОБА_7, на утримання якої, відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 23 березня 2017 року, сплачує аліменти в розмірі 1500 гривень, щомісячно. ( а.с.42-44)

Його мати, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, є пенсіонеркою, будучи зареєстрованою в АДРЕСА_3, проживає за місцем реєстрації відповідача в квартирі АДРЕСА_2 ( що підтверджується довідкою КСН «Новий східний» № 473 від 3 вересня 2018 року ) ( а.с.45-47, 110)

Також відповідачем ОСОБА_2 було надано суду докази, що його дружина ОСОБА_9, є інвалідом 3 групи, загального захворювання, безстроково, та зареєстрована за адресою проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_2. ( а.с.48-50, 109 ) .

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суду не було надано належних доказів на підтвердження, того, що на утриманні відповідача ОСОБА_2 знаходяться його мати та дружина. Оскільки мати відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 є пенсіонеркою, та отримує пенсію за віком. Дружина відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, та отримуєх пенсію по інвалідності, та є працездатною особою з деякими обмеженнями умов та характеру праці. Розмір отриманих пенсій як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 відповідачем доведено не було.

Враховуючи той факт, що на теперішній час відповідач ОСОБА_2 є безробітним, згідно наданих відомостей отримує лише компенсацію згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 210,00 гривень (а.с.61,62) у суду не має підстав стверджувати, що саме на його утриманні знаходяться його мати та дружина.

За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оскільки позивач ОСОБА_1 наполягає на стягненні аліментів саме в частці від доходу відповідача ОСОБА_2 та категорично заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, та стягнути аліменти на утримання дитини саме частці від доходу.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує наявність у відповідача старшої доньки на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 1500 гривень, що значно перевищує середньо встановлений розмір аліментів на одну дитину, та який було визначено за згодою відповідача. Також суд враховує, що відповідач будучи працездатною особою, офіційно ніде не працює, але тривалий час, з листопада 2017 року по 13 лютого 2018 року та з 25 лютого 2018 року по 16 квітня 2018 року ( а.с.41) знаходився за кордоном.

Таким чином суд вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5, будуть аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов'язком батьків, суд дослідив всі докази, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред"явлення позову (28 грудня 2017 року) і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а також враховуючи, що позивачка була звільнення від сплати судового збору під час звернення суду, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 гривень ( встановлено ЗУ «Про судовий збір» який діяв станом на 28.12.2017 року).

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2018 року, виконавчий лист № 265/9131/17 від 19 березня 2018 року було повернуто до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя у зв'язку з повною сплатою судового збору, таким чином судовий збір повторному стягненню не підлягає.

На підставі ст. ст.180,181,182,183,191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12,13, 76,81, 263, 264, 265, 268, 273ЦПК України, суд - -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої в АДРЕСА_4, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи утримання з 28 грудня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 16 жовтня 2018 року .

Суддя ______________________ Шиян В.В.