БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1606/18, cправа № 361/1532/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«20» серпня 2018 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

третя особа виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, про визнання такою, що втратила право на користування житловим будинком із зняттям з реєстраційного обліку місця проживання у ньому,

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Шолом Алейхема, 49 шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням та примусового зняття її з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, стягнути із ОСОБА_3 на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В обґрунтування позову зазначається, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 1994 року, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою

27 вересня 1994 року належить житловий будинок 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари Київської області. Серед осіб зареєстрованих у вказаному житловому приміщенні, значиться ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка фактично у будинку з 2007 року не проживає. З підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач змушений звернутися до суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, 20 серпня 2018 року представник позивача ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій просив розглянути дану справу у його відсутність, також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області у судове засідання свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку. Причини неявки суду невідомі.

Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 1994 року, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого за

№ 1-4598 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Шолом Алейхема, 49 про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 березня 2018 року.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян та довідки про склад сімї у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари Київської області зареєстровано три особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно із- актом обстеження житлово-побутових умов від 13 листопада 2013 року ОСОБА_3 з 2007 року у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари не проживає. Даний факт підтверджений сусідами: ОСОБА_6 й ОСОБА_7

Відповідно до акту обстеження побутових умов ОСОБА_2 від 23 лютого 2018 року, у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари зареєстровано дві особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично остання з 2007 року у будинку не проживає. Крім того, при обстеженні встановлено, що будь-яке майно громадянки ОСОБА_3 у будинку та на прилеглій території відсутнє. Дані обставини підтверджені сусідами: ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня

1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів

№ № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, при розгляд справи по суті встановлено, що відповідач з 2007 року не проживає й не користуються житловим приміщенням у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари Київської області, добровільно залишила його без наміру повернутися. Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні цим житлом при розгляді даної справи по суті здобуто не було. Крім того, суд враховує, що сервітут на користування спірним нерухомим майном встановлений не був, тому відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування вищезгаданим житловим приміщення.

Щодо вимоги позивача про примусове зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у будинку, то у задоволенні даної вимоги слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Оскільки, позивачем предявлено вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і суд знайшов її обґрунтованою, то вимога про зняття з реєстрації є безпідставною, так як рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Броварах Київської області.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5);

відповідач ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5);

третя особа виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області (місцезнаходження: Київська область, місто Бровари, вулиця Гагаріна, будинок 15).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.О.Василишин