Справа № 761/8373/17
Провадження № 2/761/264/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 серпня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Горюк В.А.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні Позивача, ОСОБА_3, про припинення зобов'язань за договором поруки, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 22.05.2007 р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Надра» був укладений кредитний договір № 22/05/2007/840-КВ/23 на видачу споживчого кредиту в сумі 198000 дол. США з відсотковою ставкою 12,49% річних за користування кредитом. В якості забезпечення за кредитним договором між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 22.05.2007 р. Відповідач надсилав вимогу позичальнику та поручителям від 22.05.2009 року, проте з позовом до суду про солідарне стягнення звернувся в 2015 році, тобто із пропуском спеціального строку зазначеного в ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зважаючи на викладене, просить суд визнати зобов'язання за договором поруки № 22/05/2007840-КВ/23 від 22 травня 2007 року укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 припиненими.

Ухвалою суду від 13 березня 2017 року відкрито провадження у справі.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва № 01-08-662 від 08.11.17 року у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи та в подальшому передано справу до провадження судді Юзьковій О.Л.

09 листопада 2017 року справу прийнято до провадження та в подальшому, з урахуванням змін які були внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції, ухвалою суду від 26 січня 2018 року вирішено питання про доцільність подальшого розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13 червня 2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі, надав згоду на проведення заочного розгляду справи.

Представник ПАТ КБ «Надра» та третя особа ОСОБА_3 про день та час розгляду справи повідомлялись належним вином, поважність причин неявки не повідомили, що відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Відзиву на позов, заяв, клопотань з процесуальних питань від відповідача на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, відповідач повідомлявся належним чином та в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Вислухавши пояснення представника, дослідивши отримані в порядку чинного ЦПК України докази та надавши їм відповідну оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, 22.05.2007 р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Надра» був укладений кредитний договір № 22/05/2007/840-КВ/23 на видачу споживчого кредиту в сумі 198000 дол. США з відсотковою ставкою 12,49% річних за користування кредитом.

Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

В якості забезпечення за кредитним договором між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 22.05.2007 р. за умовами якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком в повному обсязі солідарно з боржником щодо виконання зобов'язань повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту.

Згідно положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до умов договору поруки, що зміст зобов'язання забезпеченого порукою є повернення кредиту в сумі 46 500 доларів США зі строком повернення до 14 листопада 2012 року, сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4% річних.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Представник позивача зазначає, що починаючи з березня 2009 р. позичальник повною мірою не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з боржника та поручителя лише в 2015 році.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, поручителю було направлено претензію від 22.06.2009 року № 36-02/00-1083 з вимогою про сплату заборгованості відповідно до умов договору поруки.

Із позовом про стягнення солідарно із позивальника та поручителя Ват «КБ «Надра» звернулось до 22.07.2009 року.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 року позов ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 04.03.2010 року скасовано рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 25.12.2009 року та постановлено нове, яким позовні вимоги Банку до Позичальника та Поручителя задоволено частково.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Здійснюючи правосуддя, згідно до ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З іншого боку в розумінні приписів ст.ст. 546,547 ЦК України порука є спосіб забезпечення виконання основного зобов'язання і є правочином щодо забезпечення виконання зобов'язання.

В свою чергу приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що кредитор пред'явив вимогу до поручителя у зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, підстави вважати, що порука за договором поруки № 22/05/2007/840-КВ/23 від 22.05.2007 р. припинилась немає.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268, 352,354 ЦПК України, ст.ст. 509,543,544, 559 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні Позивача, ОСОБА_3, про припинення зобов'язань за договором поруки залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: