Номер провадження: 22-ц/785/30/18
Номер справи місцевого суду: 2-3752/11
Головуючий у першій інстанції Жуган Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_2 02.04.1977 року в Іллічівському ЗАГСі м. Одеси зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_3», актовий запис №278, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 02.04.1977 року, НОМЕР_2 (т.3 а.с. 46).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний 27.06.2001 року, актовий запис №502, та після розірвання шлюбу ОСОБА_3 повернула собі прізвище «ОСОБА_3» про що відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси видано свідоцтво про розірвання шлюбу, НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 48).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року (т.3 а.с.97-103) по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_5 та визнання права власності на 1/2 частину квартири, встановлено, що у 1996 році подружні відносини між сторонами було припинено (ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (після укладення шлюбу ОСОБА_3) вступили у фактичні шлюбні відносини. Вказане Рішення апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року залишено без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 20.06.2012 року.

Згідно Договору купівлі-продажу від 03.12.1992 року (т.4 а.с 123-125), укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 18.05.1993 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позов ОСОБА_2 є необґрунтованим та недоведеним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України ( чинної на час розгляду справи) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.04.2012 року (т.3 а.с. 174-177), позивач ОСОБА_2 звертався вже до суду з вимогами до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, який зареєстрований 03.12.1992 року за №12083 в П'ятій Одеській державній нотаріальній конторі, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та просив застосувати до договору правила, що регулюють «договір міни» із застосуванням відповідних правил договору купівлі-продажу, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 - було відмовлено у повному обсязі.

Вищевказане рішення Приморського районного суду від 19.04.2012 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2012 року (т. 3 а.с. 178-179).

Тобто, спір про визнання недійсним договору дарування АДРЕСА_1 вже вирішувався в судовому порядку і в задоволенні позову апелянту було відмовлено, тому районним судом обґрунтовано відмовлено в цій частині позову.

Також, колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо недоведеності позивачем проведення реконструкційних та ремонтних робіт в спірних квартирах саме в 1995-1996 роках, тобто у квартирах АДРЕСА_5, в сумі 150000 гривень та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат понесених за проведені ремонтні роботи у квартирах АДРЕСА_5, в сумі 425000 гривень, які були особистою власністю ОСОБА_2, оскільки вказані посилання ОСОБА_2 спростовуються листами КП «БТІ» №473043.67.16 і №473042.67.16 від 02.06.2016 року (т.5 а.с192-193), згідно яких зазначено:

- Первинна інвентаризація квартири АДРЕСА_4 проводилася 21.10.1994 року, поточна інвентаризація квартири проводилася 03.11.1994 року, також поточна інвентаризація проводилася 06.08.1997 року. Згідно поверхових планів квартири (1994р., 1994р., 1997р.) реконструкція, перепланування та переобладнання не проводились.

- Первинна інвентаризація квартири АДРЕСА_5 проводилася 15.11.1991 року, поточна інвентаризація квартири проводилася 06.08.1997 року, також поточна інвентаризація проводилася 13.03.2002 року. Згідно поверхових планів квартири (1991р., 1997р., 2002р.) реконструкція, перепланування та переобладнання не проводились.

Крім того, безпідставні також і обґрунтування позивача стосовно підтвердження факту реконструкції квартир АДРЕСА_5 рішенням Жовтневого (Приморського) районного суду м. Одеси від 07.05.1996 року (т.1 а. с. 158-159), так як у вказаному рішенні встановлено, що ОСОБА_3 АДРЕСА_6, 8 проводила ремонтні роботи за особисті кошти без проектної документації, робочих креслень та без рішення МВК і РВК, та після заливу та попередження її начальником РЕП-4 Самойлюком - ремонтні роботи припинила, оскільки зазначеним рішенням не підтверджуються обставини здійснення (завершення) ремонтних робіт ОСОБА_3 за спільні подружні кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належної оцінки розписці від 24.04.1997 року на суму 17018 дол. США, на підставі якої ОСОБА_2 нібито надав ОСОБА_3 гроші на проведення ремонтних робіт у квартирах АДРЕСА_7 та квартири АДРЕСА_5 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції було вірно зазначено, що позивач обгрунтовуючи свої вимоги отриманням грошових коштів ОСОБА_3 24.04.1997 року ( згідно розписки) нібито на ремонт та реконструкцію квартир, тим самим спростував обставини щодо проведення цих робіт у 1995-1996 роках.

Посилання апеляційної скарги про те, що суд у порушення ст. 201 ЦПК України, безпідставно відмовив у зупиненні провадження по справі, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на таке.

Згідно ст. 201 ЦПК України (чинної на час вчинення процесуальної дії) суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного, судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції, 13.09.2016 року ОСОБА_2 було подане письмове клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває також цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дарування удаваною угодою, витребування майна (Т. 3: а.с.203).

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13.09.2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження було відмовлено, у зв'язку із тим, що вказані позови мають різні предмети позову, між собою не є взаємопов'язаними, а тому відсутні підстави вважати про неможливість розгляду цієї справи.

Тому вказаний довід апеляційної скарги є необґрунтований і не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у проведені судової будівельно - технічної експертизи, суд позбавив ОСОБА_2 права доводити обґрунтованість позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог закону, призначення по справі експертизи є правом суду, а не його обов'язком.

Крім того, апелянт не позбавлений був права звертатись з клопотанням про проведення судової будівельно - технічної експертизи до суду апеляційної інстанції, однак ні апелянт ні його представник жодного разу не прибули до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ч.9 ст. 158ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Тому залишаючи рішення районного суду без змін, колегія суддів вважає у відповідності до ч.9ст.158 ЦПК України слід задоволити заявуОСОБА_3 та скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м.Одеси від 07.08.2000 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_7, квартиру АДРЕСА_8, квартиру АДРЕСА_9, квартиру АДРЕСА_10, квартиру АДРЕСА_11, квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного і керуючись ч.9 ст. 158, ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Заходи забезпечені позовом, які були вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м.Одеси від 07.08.2000 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_7, квартиру АДРЕСА_8, квартиру АДРЕСА_9, квартиру АДРЕСА_10, квартиру АДРЕСА_11, квартиру АДРЕСА_1 - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31.08.2018 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко