АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/11566/18

Апеляційне провадження 22-ц/796/6668/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Музичко С.Г., Мазурик О.Ф.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

боржник Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс»

розглянувши у письмовому провадженні матеріали за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» про видачу судового наказу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_3, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року, постановлену під головуванням судді Хоменко О.Л. про відмову у видачі судового наказу,

в с т а н о в и л а :

07.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» на свою користь 4 691,07 грн компенсації за невикоррастані відпустки та 38 883,42 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.06.2018 року у видачі судового наказу відмовлено.

у/н справи № 752/11566/18 № а/п 22-ц/796/6668/2018
Головуючий у суді першої інстанції Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення норм процесуального права, а також на порушення права на справедливий суд. Суд не врахував, що компенсація за невикористані дні відпустки входить до структури заробітної плати, а тому за такою вимогою може бути видано судовий наказ. Так само він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Крім того, мотиви, викладені в ухвалі суду є суперечливими, а заява про видачу судового наказу розглянута з порушенням встановлених законом строків для її розгляду.

Відповідно до п. п. 8 п. 1 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в чсатині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, згідно з яким стягнуто з ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 22 895, 17 грн за період лютий-травень 2017 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 58 000, 96 грн за період з 04 травня 2017 року по 12 січня 2018 року включно. Питання про стягнення компенсації за невикористану відпустку у заяві про видачу судового наказу не ставилося.

У заяві від 07.06.2018 року ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення на його користь компенсації за невикористані дні відпустки. Проте, будь - яких документів, які б свідчили, що ПрАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» нараховано заявнику до виплати 4 691,07 грн компенсації за невикористані дні відпустки не надано, а із заяви про видачу судового наказу вбачається, що ця сума нарахована безпосередньо самим заявником.

Відповідно ж до положень п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення вже нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Тобто, коли відсутній спір щодо права на таку заробітну плату та щодо її розміру. Тобто боржник визнає право стягувача на отримання такої виплати, нарахував цю виплату та боржник не має заперечень щодо розміру нарахованої виплати.

В даному випадку компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі 4 691,07 грн заявнику не нарахована, а відтак суд правильно відмовив у видачі судового наказу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, яка задовольняється судом шляхом видачі судового наказу.

Оскільки у видачі судового наказу про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки відмовлено, то відсутні і підстави для видачі судового наказу по вимозі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

До того ж із заяви вбачається, що заявник середній заробіток за час затримки розрахунку пов`язує не із не виплатою йому компенсації за невикористану відпустку, а у зв`язку з невиконанням боржником судового наказу від 26.01.2018 року. Таким чином ставиться питання не про стягнення середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку, а у зв`язку з невиконанням судового рішення, що не передбачено ст. 161 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що мотиви відмови у видачі судового наказу, які викладені в ухвалі суду першої інстанції є суперечливими. Так, суд в ухвалі як на підставу відмови у видачі судового наказу посилається на п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та на п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, незважаючи на те, що дані підстави є різними, як є різними і наслідки відмови у видачі судового наказу. Разом з тим, це не призвело до неправильного вирішення питання, а відтак такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 04.09.2018 року.

Головуючий

Судді