ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 520/1202/14-ц

провадження № 61-5690св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Тавровським Сергієм Григоровичем, та ОСОБА_4, подану його представником Мацком ВолодимиромВолодимировичем, на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Погорєлової С. О., Цюри Т. В., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось із позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який у подальшому уточнило.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 17 травня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі -ТОВ «Український промисловий банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 15/КВ-07, відповідно до умов якого банк прийняв на себе зобов'язання з видачі кредиту в сумі 60 000 доларів США, зі сплатою 14 процентів за користування кредитом строком до 16 травня 2017 року, а ОСОБА_4 зобов'язався своєчасно повернути банку всю суму кредиту, проценти та дотримуватися строків і умов, визначених договором.

Виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором забезпечено укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 17 травня 2007 року договором поруки № 15/Zфпор-07-1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» і Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, за яким ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором і за забезпечувальним договором.

У порушення умов вказаних договорів відповідачі прострочили виплату грошової суми за кредитним договором, тому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 72 842,04 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 973 565,47 грн, та 17 821,57 грн заборгованості за комісією, що разом складає 991 387,04 грн, а також відшкодувати судові витрати у розмірі 3 654 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що з дати пред'явлення вимоги до позичальника за кредитним договором минуло більше шести місяців, тому відсутні підстави для пред'явлення вимог до неї як поручителя.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 10 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» та задоволено зустрічний позов Санюк. Г. В.

Визнано припиненим договір поруки № 15/КВ-07, укладений 17 травня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» і ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд виходив з недоведеності факту отримання ОСОБА_4 від ТОВ «Український промисловий банк» у 2007 році грошових коштів на виконання умов кредитного договору № 15/КВ-07 від 17 травня 2007 року. Оригінали заяв на видачу готівки банк не надав, а у їх копіях міститься підпис отримувача, виконаний не ОСОБА_4 Почеркознавча експертиза у справі не проведена з тих підстав, що банк не надав експертам перші примірники документів для дослідження (заяв на видачу готівки). Твердження позивача за первісним позовом про те, що позичальник частково погашав кредит, не підтверджені належними доказами, оскільки банк не надав квитанцій, що підтверджували повернення кредитних коштів ОСОБА_4

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», реалізуючи своє право на повернення кредиту достроково, 6 грудня 2011 року направив ОСОБА_5 досудову вимогу про виконання забезпеченого порукою зобов'язання, яку вона отримала. У зв'язку з відмовою поручителя від задоволення цієї вимоги, ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором 5 лютого 2014 року, тобто поза межами строку, передбаченого законом.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким задоволено позов.

Стягнено з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 15/КВ-07 від 17 травня 2007 року станом на 22 серпня 2014 року у сумі 991 387,04 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 49 873,23 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 666 577,36 грн, заборгованості за процентами у сумі 22 968,81 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 306 988,11 грн, та заборгованості за комісією у сумі 17 821,57 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано невідповідністю висновку суду першої інстанції про відсутність доказів отримання ОСОБА_4 кредиту обставинам справи, оскільки матеріали справи містять п'ять копій примірників заяв про видачу готівки, завірених підписом працівників ТОВ «Український промисловий банк». Крім того, у справі міститься переписка ОСОБА_4 з ТОВ «Український промисловий банк» з приводу розстрочки, зміни строку виконання зобов'язань та звільнення від іпотеки другого об'єкта, який знаходиться у заставі банку.

У грудні 2016 року представник ПАТ «Дельта Банк» - Тавровський С. Г. подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про припинення поруки ОСОБА_5 у зв'язку із пред'явленням позову після закінчення шести місяців від дня настання строку виконання грошового зобов'язання, оскільки ПАТ «Дельта банк» має право пред'явити вимоги до поручителя до закінчення строку повернення кредитних коштів, визначеного кредитним договором, а саме до 16 травня 2017 року.

У лютому 2017 року представник ОСОБА_4 - адвокат Мацко В. В. подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд не врахував заперечень ОСОБА_4 факту отримання кредитних коштів, а надана копія заяви на видачу готівки містить підроблений підпис. Під час розгляду справи судом першої інстанції призначалась почеркознавча експертиза, однак її не проведено з вини банку.

Вказував, що апеляційний суд, у порушення норм процесуального права, прийняв апеляційну скаргу представника ПАТ «Дельта Банк», повноваження якого не підтверджені належним чином, зокрема щодо повноважень підписувати позовні заяви та апеляційні скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Мацка В. В.

У серпні 2017 року представник ПАТ «Дельта Банк» - Тавровський С. Г. подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у якій зазначив, що отримання відповідачем грошових коштів підтверджується належними та допустимими доказами. Зазначив, що доводи касаційної скарги щодо відсутності повноважень у представника ПАТ «Дельта Банк» на апеляційне оскарження є надуманими.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційних скарг, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 17 травня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 15/КВ-07, відповідно до умов якого ТОВ «Український промисловий банк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_4 - отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою 14 процентів річних за користування кредитом строком до 16 травня 2017 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки № 15/Zфпор-07-1, відповідно до умов якого остання поручилась за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за цим кредитним договором.

Пунктами 3, 4 вказаного договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань від позичальника та поручителя як разом, так і від кожного окремо.

Судами встановлено, що відповідачі зобов'язань за кредитним договором не виконали, у зв'язку з чим заборгованість за кредитом станом на 22 серпня 2014 року становить 991 387,04 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 49 873,23 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 666 577,36 грн, заборгованості за процентами у сумі 22 968,81 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 306 988,11 грн, та заборгованості за комісією у сумі 17 821,57 грн.

Також судами встановлено, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів і кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до пункту 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ТОВ «Український промисловий банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 15/КВ-07 від 17 травня 2007 року, укладеним з ОСОБА_4

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Апеляційний суд з наявних у справі п'яти копій примірників заяв про видачу готівки, завірених підписом працівника ТОВ «Український промисловий банк», і переписки ОСОБА_4 з ТОВ «Український промисловий банк» з приводу розстрочки, зміни строку виконання зобов'язань та звільнення від іпотеки другого об'єкта, який знаходиться у заставі банку, встановив, що кредитор зобов'язання з видачі кредиту виконав.

Відповідно до вимог частини першої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановивши відсутність доказів на спростування факту отримання кредитних коштів ОСОБА_4, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з останнього заборгованості, що виникла внаслідок порушення ним вимог вказаного кредитного договору.

Разом з тим апеляційним судом встановлено, що 6 грудня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» направив боржнику і поручителю досудову вимогу про дострокове повернення забезпеченого порукою зобов'язання, а до суду із позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 5 лютого 2014 року.

Апеляційний суд дійшов висновку, що, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від зміненої банком дати дострокового повернення кредиту.

Частиною першою статті 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, банк має право звернутись до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого строку виконання основного зобов'язання. Після спливу шести місяців в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

За таких обставин касаційний суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у разі пред'явлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про те, що основний строк виконання зобов'язань за кредитним договором спливає 16 травня 2017 року, а банк звернувся до суду з позовом до закінчення цього строку, відхиляються касаційним судом, оскільки апеляційний суд надав належну правову оцінку вказаним доводам та обґрунтовано дійшов висновку про визнання поруки припиненою, оскільки банк направив вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості 6 грудня 2011 року, тобто змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, а до суду звернувся 5 лютого 2014 року, тому шестимісячний строк на пред'явлення вимоги до поручителя ним пропущено.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо недоведеності факту отримання ним кредитних коштів фактично зводяться до переоцінки доказів, що не передбачено положеннями статті 400 ЦПК України, яким апеляційним судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Посилання ОСОБА_4 про відсутність у представника ПАТ «Дельта Банк» повноважень на звернення від імені останнього до апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом довіреності від 28 квітня 2016 року, якою надано повноваження представнику Тавровському С. Г., в тому числі, подавати апеляційні скарги, і обмежень на вчинення відповідної процесуальної дії довіреність не містить.

Наведені в касаційних скаргах доводи не спростовують висновків апеляційного суду по суті вирішення первісного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. В частині вирішення зустрічного позову апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги стягувача, спростував їх та погодився з рішенням у цій частині суду першої інстанції.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, оскільки апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційних скарг без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником ТавровськимСергієм Григоровичем, та ОСОБА_4, подану його представником Мацком Володимиром Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик