Справа № 161/5976/18
Провадження № 2/161/2133/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2018 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Маковецької Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

ДКП «Луцьктепло» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ДКП Луцьктепло свій позов мотивує тим, що надавало послуги з теплопостачання у квартиру АДРЕСА_1, яка належала відповідачам на праві спільної сумісної власності, однак станом на 13.04.2018 року у відповідачів існує заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 15 960,77 грн., що підтверджується розрахунком доданим до позову. Також просить суд стягнути із відповідачів інфляційну складову боргу в сумі 11 366,30 грн., 3 % річних в сумі 2029,36 грн., а також 1762,00 грн. судових витрат.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до суду відзив у якому зазначив, що даний позов є безпідставним, оскільки пропущений строк позовної давності.

Окрім того представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що позивач навмисно приховує від суду, той факт, що ним було утримано від боржника через виконавчу службу борг, який він намагається стягнути, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 49864886, а також надав суду розрахунок реальної заборгованості відповідачів перед позивачем з урахуванням строків позовної давності та примусово стягнутих коштів.

Представник позивача подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, згідно з якою просила позов задовольнити.

Представник відповідача подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Суд вважає за можливе розглядати справу без участі сторін за наявними матеріалами справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що позивач, в м. Луцьку, надає послуги з теплопостачання згідно Закону України "Про теплопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги" N 1875-ІУ від 24.06.2004 року, "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року N 630 та Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року N 1198, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги.

Статтями 67, 68 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно із статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

У частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, при цьому відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20З У "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено статтею 19 Закону України "Про теплопостачання".

Частиною 1 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 року N 630 (із змінами) (надалі - Правила надання послуг), визначено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за надані послуги у період із травня 2010 року по грудень 2016 року у відповідачів виникла заборгованість за спожиті послуги надані позивачем на загальну суму у розмірі 15960,77 грн.

Відповідно до ст. 261 ЦКУ за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Нормами ст. ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, останній нараховує заборгованість починаючи з травня 2010 року по грудень 2016 року.

Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Будь-якого договору про збільшення позовної давності між позивачем та відповідачем не укладалося.

Отже, подавши свій позов у квітні 2018 року, позивач пропустив терміни позовної давності та втратив право вимагати стягувати заборгованість за період із грудня 2010 року по травень 2015 року.

Таким чином із урахуванням строків позовної давності відповідно до яких вихідною константою розрахунку заборгованості є період починаючи із травня 2015 року, а також із урахуванням суми примусово стягнутих із відповідачів на користь позивача коштів, борг за гарячу воду становить 3003,49 грн., із урахуванням строків позовної давності та суми примусово стягнутих із відповідачів на користь позивача коштів борг за опалення становить 2761,58 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5-7 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з відповідачів в користь позивача суму боргу за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 2761,58 грн., суму боргу за надані послуги по постачанню гарячої води в розмірі 3003,49 грн. , 359,90грн. інфляційні та 112,50 грн. три відсотки річних.

Крім того, слід стягнути з відповідачів в користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст. ст. 257, 526, 527 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в сумі 2761,58грн. , суму заборгованості за надані послуги за теплопостачання гарячої води в розмірі 3003,49 грн., 359,90грн. інфляційну складову та 112,50грн. три проценти річних, а всього: 6237,47грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в користь Державного комунального підприємства "Луцьктепло" судові витрати в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 копійок), по 881грн. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі поданні апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта