Справа № 408/6391/17-Ц
Провадження № 2/408/162/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд

у складі: головуючого-судді: Кускової Т.В.

при секретареві: Сіпаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Біловодська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3: про позбавлення права користування житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок № 10 по вулиці Ватутіна в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області.

Вказували, що на момент звернення до суду у вказаному будинку зареєстрована ОСОБА_3, яка не є членом сімї позивачів, в будинку не проживає та її особистих речей там не має, усі витрати з утримання будинку несуть позивачі.

У звязку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просили суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим будинком № 10 по вулиці Ватутіна в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце його проведення була повідомлена у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомила, не звернулася до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без її участі, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала.

За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини.

З свідоцтва про народження серії І-АВ №307125 від 12.03.1971 вбачається, що ОСОБА_2 записана матірю ОСОБА_4, яка 02.10.2011 зареєструвала шлюб та змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка - ОСОБА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5 від 06.08.2015.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області №409/204/17 від 20.03.2017 підтверджується, що ОСОБА_1 є власником 49/100 будинку № 10 по вулиці Ватутіна в смт. Станично-Луганське Станично-Луганського району Луганської області, її матері - ОСОБА_2, належить 51/100 частка даного будинку за вищевказаною адресою.

З довідки виконкому Станично-Луганської селищної ради №3704 від 04.09.2017 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкає одна.

З акту депутата Станично-Луганської селищної ради від 24.11.2017 вбачається, що ОСОБА_3фактично за місцем реєстрації в будинку № 10 по вулиці Ватутіна в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області, з 11.10.2014 не проживає.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу вимог ст. 391 ЦК України,ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в будинку, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинила.

За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто.

У звязку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивачів зі сторони відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком № 10 по вулиці Ватутіна в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області.

На підставі наведеного, керуючись 12,81,206,259,263-265 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати Ткаченко Ніну Вікторівну, 13 червня 1955 року народження, такою, що втратила право на користування житловим будинком № 10 по вулиці Ватутіна в смт. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_5