Провадження № 2/369/213/18
РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Кузьменко П.О.,

за участю

представника позивача

(відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2,

представника відповідача

(позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення, зобов»язання надати ключі від квартири та не чинити перешкод у проживанні і користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона разом з відповідачем, її колишнім чоловіком ОСОБА_2 з 10 грудня 1991 року є наймачем трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Також у спірній квартирі були зареєстровані їхні діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_6.

Шлюб з відповідачем було розірвано 04 листопада 1994 року, оскільки з березня цього року відповідач постійно проживав з іншою жінкою на іншій житловій площі. Матеріальна допомога у вигляді квартирної плати та комунальних платежів з боку відповідача припинилися з 04 листопада 1994 року. Хоча 16 жовтня 1996 року ОСОБА_2 був вселений на спірну жилу площу, але після цього він ні одного дня в даній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі немає, і взагалі квартирою він вже не цікавиться.

Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона з дітьми змушені сплачувати платежі. Згодом випадково вона дізналась, що відповідач без їхньої на те згоди зареєстрував на спірну жилу площу ще й спільних зі своєю співмешканкою дітей: ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які також жодного дня з моменту свого народження в квартирі не проживали, комунальні платежі за них також ніхто не компенсує. Такими самовільними діями ОСОБА_2 примусив їх вносити платню ще за двох членів його сім»ї. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні її діти відповідачу не чинили. Вони добровільно визначили собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_4 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про вселення, посилаючись на те, що проти позову ОСОБА_4 він заперечує, оскільки він не проживає на даній жилій площі, а саме в АДРЕСА_2 з поважних причин. Такими причинами є те, що ОСОБА_4 не впускає його в квартиру, він не має ключів від квартири, оскільки ОСОБА_4 йому їх не дає. Тому він подав зустрічний позов про вселення в квартиру АДРЕСА_3. З ОСОБА_4 він перебував у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 04 листопада 1994 року. Від спільного проживання вони мають трьох повнолітніх дітей. 10 грудня 1991 року їхній сім»ї, що складалась з п»яти осіб: він, ОСОБА_4 і діти: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 була надана спірна квартира в АДРЕСА_4, що підтверджується ордером на жиле приміщення, виданого виконкомом Шпитьківської сільської ради. Власником особового рахунку цієї житлової площі є він. Будинок знаходиться на балансі КП «Добробуд». На даний час квартира не приватизована. В квартирі зареєстровано дев»ять чоловік: він, дочка ОСОБА_11, онук ОСОБА_12, син ОСОБА_6, дочка ОСОБА_5, онуки ОСОБА_2, ОСОБА_13, його неповнолітній син ОСОБА_8. Фактично в квартирі проживає тільки дві особи та сплачуються комунальні платежі тільки за дві особи.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 стала створювати йому перешкоди у користуванні квартирою, вчиняла сварки, скандали та створювала умови, неможливі для спільного проживання. Фактично створювалися умови, що вони не могли спільно проживати. Відповідачка забрала у нього ключі від квартири і не пускала його в квартиру. Крім того, ОСОБА_4 був поданий позов до суду про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Щоб захистити своє порушене право, він звертався до суду з зустрічним позовом про вселення. 19 березня 1997 року Києво-Святошинським районним судом ухвалено рішення паро його вселення у спірну квартиру, і 17 листопада 1997 року судовим виконавцем Києво-Святошинського району його було формально вселено в квартиру, однак фактично він не міг там проживати, так як ключі від квартири йому надано не було і ОСОБА_4 знову не пустила його в квартиру. Таким чином, на даний час він не проживає на спірній жилій площі з поважних причин, так як його туди не впускають. Він не раз намагався вселитися в квартиру, але все марно, двері йому не відчиняють і не дають ключів. За захистом своїх порушених прав він звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується протоколом про прийняття заяви від 19 грудня 2017 року. Звертався він і до Шпитьківської сільської ради, але депутат відмовив йому у складанні відповідного акту про те, що його не впускають до квартири.

Крім даної жилої площі він іншого житла не має. Він перебуває у шлюбі з жінкою, яка має житло в гуртожитку в с. Шпитьки, але це не її житло. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив вселити його у квартиру АДРЕСА_5, та зобов»язати ОСОБА_4 надати йому ключі від квартири АДРЕСА_3 та не чинити йому перешкод в користуванні та проживанні в квартирі.

В судовому засіданні представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 позов підтримав і просив його задовольнити, зустрічний позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

У судовому засіданні відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 і його представник позов не визнали і заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали і просили його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, показання свідків, дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. 04 листопада 1994 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

10 грудня 1991 року ОСОБА_2 з сім»єю з п»яти чоловік був виданий виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ордер на жиле приміщення № НОМЕР_1 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 41,86 кв.м., яке складається з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_1. Склад сім»ї, вказаний у ордері: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6.

Відповідно до довідок виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 1379 від 09 жовтня 2017 року, від 13 грудня 2017 року № 1780 на жилій площі в АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_14.

Згідно Актів обстеження житлових умов ОСОБА_4 депутатом Шпитьківської сільської ради від 14 січня 2017 року, від 20 квітня 2017 року, від 14 серпня 2017 року, при проведенні обстеження матеріально-побутових умові сім»ї встановлено, що за адресою: АДРЕСА_7, проживає ОСОБА_4. ОСОБА_2 з березня 1995 року за вищевказаною адресою не проживає.

Відповідно до довідки Комунального підприємства «Добробут» Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 грудня 2017 року № 60 ОСОБА_4. проживає за адресою: АДРЕСА_1, і сплачує комунальні послуги за дійсно проживаючих осіб, в даний час за дві особи.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 березня 1997 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про вселення, в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_8 відмовлено. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_8.

Відповідно до Акту від 17 листопада 1997 року судового виконавця Києво-Святошинського суду рішення суду виконано; ОСОБА_2 вселився в квартиру АДРЕСА_9; ОСОБА_4 зобов»язана не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом.

Згідно довідки виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 29 листопада 2017 року, з березня 1994 року ОСОБА_2 постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 на житловій площі, яку займає ОСОБА_16 (до шлюбу-ОСОБА_16), з якою уклав шлюб. Жила площа за вищезазначеною адресою складає 28,8 кв. м.. У відповідності до рішення виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради № 44 від 29 квітня 2013 року, ОСОБА_10 було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної житлової площі.

Згідно вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення паротягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору-судом.

Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно вимог ст. 78 ЖК України тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов»язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім»ї наймача, він зобов»язаний забезпечити належне утримання приміщення. Члени сім»ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній, вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов»язки за договором найму цього приміщення.

Відповідно до вимог ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала свідчення суду, що з 1996 року і по даний час вона не була свідком того, що ОСОБА_2 вселяється в спірну квартиру. Свідок не бачила щоб позивачка ОСОБА_4 перешкоджала відповідачу користуватись квартирою. В 1997 році відповідач ОСОБА_2 розповідав, що буде вселятись у спірну квартиру, однак так і не вселився в неї, та не виявляв бажання вселятись у житло.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 надала свідчення суду, що вона відповідача ОСОБА_2 не бачила в спірній квартирі десь 15 років. Свідок вказувала, що вона ніколи не бачила, щоб відповідач ОСОБА_2 намагався вселитись у дане житло. Вона ніколи не бачила у квартирі відповідача. Відтоді, як він розійшовся з ОСОБА_4, то він пішов проживати до ОСОБА_19.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засідання зазначала, що вона з 2000 року проживає в с. Шпитьки, і ОСОБА_2 вона не бачила, щоб той приходив до спірної квартири, як і не бачила, щоб йому чинились перешкоди у користуванні квартирою.

Свідок ОСОБА_21 надала свідчення суду, що ОСОБА_2 побили на 3 поверсі будинку, де знаходиться спірна квартира, а хто його побив-свідок не знає. У 1996-1997 р.р., коли ОСОБА_2 вселявся у квартиру АДРЕСА_10, він сказав свідку, що його побили діти, і тому не вселився в квартиру.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 протягом багатьох років не проживає в спірній квартирі без поважних причин, витрати за надання комунальних послуг не сплачує. Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_2, витрати за надання комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_11, постійно сплачує ОСОБА_4.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не довів в судовому засіданні, що він не проживає в спірній квартирі з підстав того, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди в користуванні житлом.

Посилання сторони відповідача ОСОБА_2, що спірна квартира АДРЕСА_1 потрібна йому для закріплення за ним місця реєстрації в даному житлі, не є підставою для вселення його в квартиру.

Доводи ОСОБА_2 з приводу того, що за захистом своїх порушених прав він звернувся до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, що підтверджується протоколом про прийняття заяви від 19 грудня 2017 року, та до органів місцевого самоврядування, суд оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області після того, як позивач ОСОБА_4 звернулась до нього з позовом про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Протягом багатьох років з моменту винесення рішення Києво-Святошинським районним судом від 19 березня 1997 року про його вселення ОСОБА_2, в разі якщо йому чинились позивачем ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житлом, не вживав ніяких заходів щодо вселення в спірну квартиру, не звертався до відповідних органів за захистом своїх прав.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_4 надано суду належні і допустимі докази в обгрунтування заявлених вимог, і тому позов підлягає задоволенню, і слід визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Оскільки ОСОБА_2 не надано суду належних доказів про порушення його прав при зверненні до суду з зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_4 про вселення, зобов»язання надати ключі від квартири та не чинити перешкод у проживанні і користуванні квартирою, а тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 9, 71, 72, 78 Житлового кодексу України, ст. ст. ст. ст. 4, 5, 13, 77, 78, 79, 80, 81, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Повне рішення суду складено 12 жовтня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л.М.