Справа № 696/648/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Катеринівської сільської ради Камянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Катеринівської сільської ради Камянського району Черкаської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 березня 1999 року померла ОСОБА_2 Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,1526 га в межах Катеринопільської сільської ради Камянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв позивач, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати йому свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно за законом, оскільки позбавлений можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Сільський голова Катеринівської сільської ради Камянського району Черкаської області в судове засідання не зявився, в наданій суду заяві позов визнав та просив справу розглядати без його участі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

19 березня 1999 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 243073 виданого 11 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камянського районного управління юстиції у Черкаській області (а.с.9).

Із довідки АСБЖ «Довіра» № 422 від 02 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 проживала разом із ОСОБА_1 в м. Сміла Черкаської області по вул. 40-річчя Перемоги, який і вступив в управління і володіння спадковим майном померлої, розпорядився її речами домашнього вжитку (а.с. 15).

26 червня 1995 року ОСОБА_2 склала заповіт в якому заповіла будинок з надвірними спорудами в с. Катеринівка Камянського району Черкаської області ОСОБА_1, що підтверджується заповітом від 26 червня 1995 року, який на день смерті не змінено та не скасовано (а.с. 17).

З державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 029273 виданого 28 грудня 2001 року Катеринівською сільською радою Камянського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,15 га, що розташована на території Катеринівської сільської ради Камянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10).

Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 07 квітня 2018 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у встановлений законом строк спадщина не прийнята (а.с.16).

З листа Камянської державної нотаріальної контори № 317/01-16 від 25 серпня 2018 року вбачається, що після смерті 19 березня 1999 року ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.27-28).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обовязки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що має юридичне значення, які можуть вплинуть на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлої 19 березня 1999 року ОСОБА_2 підтверджується довідками №122 від 07 травня 2018 року та № 422 від 02 липня 2018 року АСЖБ «Довіра», з яких вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом ІНФОРМАЦІЯ_1, вели спільне господарство та позивач після смерті спадкодавця вступив в управління і володінням спадковим майном.

З письмових пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 забрав до себе свою тещу ОСОБА_2, після того як згорів її будинок, вони проживали разом з вели спільне господарство та він перебував на її утриманні.

З врахуванням наведеного, суд дійшов до беззаперечного висновку, що докази надані позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини знайшли своє підтвердження у ході розгляду даної справи.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може предявити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

З матеріалів справи вбачається факт набуття права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Однак, відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, факту державної реєстрації права власності на нього, а також відсутність підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті 19 березня 1999 року останньої, відтак його звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.

Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 334, 392, 1216, 1217, 1218, 1225, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 529, 531, 548,549 Цивільного кодексу УРСР 1963року, ст. 125 ЗК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Катеринівської сільської ради Камянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_2, що померла 19 березня 1999 року в с. Жаботин Камянського району Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,1526 га, що розташована на території тКатеринівської сільської ради Камянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0708, що належала ОСОБА_2, яка померла 19 березня 1999 року на підставі державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЧР № 029273 виданого 28 грудня 2001 року Катеринівською сільською радою Камянського району Черкаської області.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Строни по справі:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований та житель ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Катеринівська сільська рада Камяннського район Черкаська область, місцезнаходження: вул. Сагайдачного, 46 А, с. Катериннівка, Камянський район, Черкаська область.

Головуючий О.П.Опалинська