Справа №766/34/17
Пров. №2/766/2380/18
06.08.2018 року, Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Хайдарової І.О. ,
секретаря Щербань А.В.,
розглянувши в залі суду в м. Херсоні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 частину квартири,-
Враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, як частини спільного майна подружжя.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.04.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.
Позивач в судове засідання не з'явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась надала до суду заяву про розгляд справи без її участі вказала, що проти задоволення вимог позову та винесення заочного рішення не заперечує.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється
Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії І-КГ №250008 виданого Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 28.03.1994 року вбачається що, 01.11.1993 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - розірвано, про що зроблено актовий запис №822.
Згідно копії довідки виданої Житлово-будівельним кооперативом "Суднобудівник" 28.11.2016 року №24 виданої ОСОБА_3, встановлено, що займ по кредиту банку на будівництво кв. 287 в ЖБК "Суднобудівник" виплачена її батьком- Єрьоменком ОСОБА_7 та матір'ю ОСОБА_6 у 1989 році в повному обсязі.
Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-КГ №258512, виданого Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 27.04.1994 року, вбачається, що ОСОБА_6 22.04.1994 року уклала шлюб з ОСОБА_8, актовий запис №187, змінивши після укладення шлюбу прізвище з "Єрьоменко" на "Кубік".
В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження(серія 1-КГ №106622), виданого повторно 29.07.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області вбачається, що ОСОБА_9 народилась 24.02.1970 року її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) (ст.60 СК України).
Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами (п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
У відповідності з ч. 1 ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 17 Закону України від 23лютого 2006року N3477-1У"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.
Відповідно до Протоколу N 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом N 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України N 475/97-ВР від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.91 року у справі "ОСОБА_6 Девелопментс ЛТД" ті інші проти Ірландії" зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Також статтями 80,81 даного Кодексу визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, судом встановлено, що позивач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5, сплатила разом з ним позику за кредитом банку на будівництво спірної квартири, що підтверджено належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61,68, 70 Сімейного Кодексу України, та згідно зі ст. ст. 258, 259, 280-283 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
СуддяОСОБА_10