печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7761/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю представника боржника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рудика В.В. від 10 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 42639255, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рудика В.В. від 10 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 42639255, а також зобов'язання останнього поновити порушене право боржника, шляхом повного скасування даної постанови, мотивуючи невідповідністю мотивів прийняття оскаржуваної постанови дійсності, адже, на момент її винесення було скасованим рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Володковича В.В. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1

Будучи належним чином повідомленими стягувач, боржник та державний виконавець в судове засідання не з'явилися, заяв з процесуальних питань від них не надходило, а відтак суд враховуючи приписи ч. 2 ст. 450 ЦПК України, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2014 року частково задоволено позов та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири № АДРЕСА_1 укладений 11 травня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О. за номером у реєстрації 1579 та витребувано з володіння ОСОБА_3 зазначену квартиру.

20 березня 2014 року ОСОБА_10, який діє в інтересах недієздатної ОСОБА_7 отримано виконавчий лист та пред'явлено його до виконання до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

21 березня 2014 року старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Власюк С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 42639255.

10 грудня 2016 року постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденка В.В. закінчено виконавче провадження з примусового виконання наведеного рішення з мотивів повного та фактичного його виконання, що підтверджувалось інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відомостей про ОСОБА_7, яка вказана власником квартири АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваної постанови, суд керується відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону № 1404-VIII засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов'язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об'єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Таким чином, державний виконавець за прийняття рішень та вчинення виконавчих дій несе юридичну відповідальність.

Стаття 18 Закону № 1404-VIII зобов'язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З наданих боржником матеріалів вбачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2015 року та прийнято нову, якою задоволено позов та визнано дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Володковича В.В. щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_7 на квартиру № АДРЕСА_1 а також скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Володковича В.В. щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17802759 від 08 грудня 2014 року.

Поряд із цим, слід зазначити, що з наданих боржником матеріалів також вбачається, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа про визнання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та примусове зняття їх з реєстраційного обліку.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено частиною першою статті 447 ЦПК України.

У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить підстав для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яка є обґрунтованою та прийнятою у відповідності до вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII, а відтак приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Рудика В.В. від 10 грудня 2016 року про закінчення виконавчого провадження № 42639255.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець