н/п 2/490/1969/2018 Справа № 490/8437/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Митрохіній А. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про захист цивільних прав, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби, виконавчї служби Центрального району, Відділу примусового виконання рішень м.Миколаєва, Казаначейства України про захист цивільних прав, в якому просив:

- розглянути наявність умислу в діях виконавчої служби , ухвалившей Постанову, яка заснована на завідомо неправдивих відомостях;

- розглянути питння наявності умислу в діях виконавчої служби, використавшей завідомомо неправдиву Постанову для незаконного стягнення з ОСОБА_1 неіснуючого боргу;

- визнати умисним порушення його цивільних прав і інтересів ДВС;

- визнати незаконним і таким, чщо завдає моральну шкоду, оприлюднення виконавчою службою неправдивих персональних даних про неіснуючі фінансові відносини між ним та Приватбанком: про неіснуючий кредитний борг, про неіснуючу його працю в УПФУ в Центральном районі м.Миколаєва;

- визнати Постанову про звернення стягнення на заробітну плату і інші доходи боржника від 01 серпня 2014 року незаконною, нікчемною і такою, що не тягне жодних правових наслідків;

- захистити його майнові права і інтереси, порушені виконавчою службою відшкодуванням збитків в повному обсязі шляхом перерахування 7891 ,60 грн з рахунків Казначейства України на пенсійний рахунок ОСОБА_1 в УПФУ в Центральному районі м.Миколаєва;

- визнати порушеними виконавчою службою його права в сфері інформації розповсюдженням завідомо неправдивих даних, усунути порушення його права, що завдало значниі збитки. Він був оголошений боржником, якість його життя в результаті незаконних нарахувань значно знизилася, в Пенсійному фонді його принижували та ображали, називаючи боржником. Але він ніколи не був боржником і завжди розраховувася за боргами, інформація розповсюджена виконавчою службою нанесла йому важкі моральні страждання та депресію; отже слід стягнути моральну шкоду , завдану зазначеними правопорушеннями в розмірі 10 000 грн;

- відшкодувати моральну шоду, завдану незаконними діями виконавчої служби, що потягнули повну втрату здоров'я, перетворення на калеку і реальну загрозу його життю - і стягнути таку моральну шкоду у розмірі 100 000 грн перерахуванням з рахунків Казначейства Укрїни на пенсійний рахунок ОСОБА_1

Після повернення до Центрального районного суду м.Миколаєва матеріалів позовної заяви за ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2018 року після скасування ухвали від 24.01.2018 року про повернення позовної заяви як неподаною- ухвалою судді від 30 березня 2018 року позовна заява була повторно залишена без руху.

на виконання вимог ухвали судді 18 квітня 2018 року ОСОБА_1В, подав позовну заяву в новій редакції

Так, позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про захист цивільних прав, в якому остаточно просив :

- визнати наказ № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року таким, що не підлягає виконанню;

- виконавче провадження № 17153072 з примусового виконання наказа № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року, виданого господарським судом Миколаївської області про оплату боргу у сумі 7891,60 грн з боржника ОСОБА_2 - закінчити;

-зобов'язати виконавчу службу Центрального району передати ОСОБА_1 всю документацію по виконанню наказа № 17/194/09 від 03 серпня 2009 року , а саме екземпляри з мокрою печаткою усіх Постанов, копії платіжних доручень, приходних ордерів, складасокй довідки про приход та расход арештованого майна з докладним описом арештованого та описаного майна по акту опису та арешту від 14.07.2011 року, копії чеків про продаж арештованого майна - зідно ст. 32 Конституції України;

- стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" кошти в сумі 7438,60 грн безпідставно отримані з одоєва С.В.;

- стягнути з виконавчої служби нак орсить ОСОБА_1,В безпідставно стягнуті в рахунок виконавчого збору 353 грн, 100 грн безпідставно стягнутих в рахунок витрат виконавчого провадження - шляхом списання з рахунків , які ведуться органами Державного Казанчейства України;

- зніти незаконний арешт 1/2 частини гаража 3 408 в АГК "Стапель" за адресою провулок Парусний, 11б, що належить ОСОБА_1;

- стягнути солідарно з виконавчої служби ПАТ КБ "Приватбанк" моральну шкоду, спричинену незаконними діями та наслідком яких стала повна втрата здоров'я - 304 500 грн з рахунків ПАТ КБ"ПриватБанк" на пенсійний рахунок ОСОБА_1 в УПФУ в Центральному районі м.Миколаєва.

В обгрнутування позову посилався на те, що згідно рішення господарського суду Миколаївської області від 11 червня 2007 року з нього , як ФОП ОСОБА_1В, було стягнуто на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 11168,81 грн . На підставі цього рішення був виданий Наказ № 4/190/07 від 22.06.2007 року та 13.09.2007 року Центральним ВДВС було відкрито виконавче провадження № 20356 .

14 травня 2008 року він сплатив борг у повному обсязі і сумі 11170 грн на розрахуноквий рахунок, який був йому зазначений в листі Банку в 18.12.2006 року для добровільного погашення кредитного боргу. І лише 23 жовтня 2008 року виконавчою службою , діючи на думку позивача в злочинному зговорі з Банком , ці кошти були перераховані стягувачу.

Здійснюючи свій , на думку позивача злочинний намір, ,анк звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом про повторне стягнення боргу з ФОП ОСОБА_1 , наводячи ті самі розрахунки, що і два роки по тому, зазначаючи неправдиві відомості, що борг ще не сплачений.

21 липня 20098 року суд знову задвольняє позов Банку , при цьому суд відкрито заперечує Конституцію та законодавство України, як зазначає позивач.

03 серпня 2009 року господарським судом видано на підставі цього рішення Наказ № 17/194/09 про сплату боргу 7891,06 грн і 30 січня 2010 року ДВС винесено Постанову про відриття виконавчого провадження ВП № 17153072.17 травня 2010 року суддею господарського суду Миколаївської області відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення від 21.07.2009 року за нововиявленими обставниами, порушуючи при цьому, на думку позивача, ст. 60 Конституцію України .

На втконання цих незаконни рішень ДВС 16 вересня 2010 року приймає Постанову про арешт майна боржника та заборону його відчуження, накладаючи арешт при цьому на 1/2 частину і вищевказаого гаража. Проте таке суперечитт людській логіці та порушує закони не тільки юридичні, але й фізичні, оскільки таку постанову неможливо виконати в натурі і технічно.

Таким чином державні службовці, викрививши принципи, закріплені в ст. 4 ЗУ "Про державну службу" , незаконно позбавили його грошових коштів та майна, на потребу неправомірних вимог Банку.

з серпня 2014 року в управління ПФУ в Центральному районі м.Миколаєва, де він отримує пенсію по інвалідності, а інших доходів у нього немає, надійшла постанова ДВС про утримання з заробітної плати та інших доходів боржника. проте в тексті цієї постанови не вкзаного жодного слова про пенсію, а лише зазначео, "що ОСОБА_1. працює в УПФУ в Центральному районі ", проте таке не відповідає дійсмності. Отже в наслідок таких підроблених з боку державного виокнавця фактів з його мінімальної пенсії по інвалідності утримано по 20% до погашення боргу і загалом близько 8000 грн, чим потягли позивача до злиднів.

Також зазначає, що оспорюваний наказ господарського суду Миколаївської області виданий відносно ОСОБА_1 , а рішення суду, на підставі якого видано цей наказ , прийнято відносно боржника ФОП ОСОБА_1 , отже проводячи стягнення з фізичної особи ОСОБА_1. стягуючи кошти з його пенсії - протизаконно. Проте працівники УПФУ, незважаючи на його численні звернення, продовжували вчиняти незаконні дії, виконуючи незаконну постанову ДВС, яку було роз'яснено на запит ПФУ "що замість заробітна плата слід читати пенсія" .Такі дії є непрофесійними, протизаконними та такими, що підпадають під ст. 358 КК України.

За ці останні шість років він переніс вісім оперативних втручань, ампутацію ноги, приймає велику кількість проимікробних та антисептичних препаратів, грошей катастрофічно не вистачає, кожна копійка має значення, проте такими незаконними діями його позбавляють можливості купувати ліки, що призвело до загострення захворювання та прямій загрозі життю.

17 липня 2014 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1

Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у загальному позовному провадженні.

12 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з викладених в позові підстав. Наполягав на розгляді цих вимог саме в порядку цивільного судочинства.

Відповідачі в судове засідання не зявидлися, повідомлялися судом належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, що відповідно до положень ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та встановивши дійсні правовідносини сторін, суд доходить до наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи (підгрупа Б) безстроково з ураженням ОРА, потребує постійного стороннього догляду . Протягом 2010-2017 років лікувався багаторазово у відділенні гнійно-септичної хірургії міської лікарні № 3 , прведені численні оперативні втручання, в тому числі ампутація стопи та пальців ніг, резекція флегмон, потребував постійного лікування.

17 липня 2014 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Миколаївської області у справі № 4/190/07 від 11.06.2007 року за позовом ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") до ФОП ОСОБА_1 позов задоволено. Стягнуто з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 9300,14грн. основного боргу, грн. 838,93 заборгованості по простроченим відсоткам та 803,70грн. суму пені, 109,04 грн. держмита та 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк в особі ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15 березня 2010 року у справі № 4/190/07 скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції по виконанню рішення господарського суду Миколаївської області від 11.06.07р. по справі № 4/190/07 неправомірною. Зобовязано Центральний відділ державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції

-виконавче провадження про примусове виконання наказу № 4/190 господарського суду Миколаївської області від 22.06.07р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»суму 11169,81 грн. закінчити;

- зняти арешт з розрахункових рахунків фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в ЗАТ КБ «ПриватБанк»та ОФ АКБ «УСБ»; повернути незаконно стягнені грошові кошти в сумі 530,42 грн. відповідачу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області у справі № 17/194/09 від 21.07.2009 року за позовом ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмрі 9603,47 грн- задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по кредиту у розмрі 5341,94 грн, пеню у розмірі 2372,73 грн, державне мито у розмірі 81,94 грн та витрати на ітз 94,79 грн.

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_3 МУЮ ОСОБА_4 від 30 січня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 17153072 з примусового виконання наказу № 17/194/09 , виданого 03.08.2009 року господарським судом Миколаївської області

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_3 МУЮ ОСОБА_4 від 16 вересня 2010 року ВП № 17153072 за наказом № 17/194/09 , виданого 03.08.2009 року господарським судом Миколаївської області , накладено арешт на все нерухоме майно боржника , а саме 1/2 частину гаражу № 408, який знаходиться за адресою пров.Парусний,11-б в м.Миколаєві. , який належить боржнику ОСОБА_1

Постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_3 МУЮ ОСОБА_4 від 01 серпня 2014 року ВП № 17153072 за наказом № 17/194/09 , виданого 03.08.2009 року господарським судом Миколаївської області , звернуто стчягнення на заробітну плату ті ніші доходи боржника ОСОБА_1 та проводити утримання з усіх видів заробітку , що належить до виплати боржнику, після відрахування податків 20% від заробітної плати до погашення боргу 7891,60 грн. Зазначено, що встановлено, що боржник ОСОБА_1 працює та отримує дохід у УПФУ Центрального району.

Як вбачається з листа від 24.10.2017 року Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області на звернення боржника роз'яснено, що під час примусового виконання в Центральному ВДВС м. Миколаєва перебуває виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 03.08.2009 року № 17/194/09 , під час якого встановлено, що боржник отримує пенсію в управлінні ПРФУ в Центральному районі м. Миколаєва . 31 березня 2015 року державним вконавцем на підставі листа УПФУ винесено постанову про виправлення описки , якою виправлено помилку в постанові від 01.08.2014 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, яку направлено на виконання. Зазначено що за період з жовтня 2014 року по жовтень 2017 року з пенсії боржника утримано кошти на загальну суму 7891,60 грн, з яких перераховано на погашення боргу за виконавчим документом 7274,02 грн, на погашення виконавчого збору 517,58 грн та на погашення витрат виконавчого провадження 100 грн.

Таким чином, судом встановлено, що заявляючи вимоги про визнання наказу господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 03.08.2009 р. таким, що не підлягає виконанню та. як наслідок, закінчення виконавчого провадження №17153072 з примусового виконання наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р., виданого Господарським судом Миколаївської області про сплату ОСОБА_1 заборгованості в сумі 7891,60 грн. - позивач фактично заявляє свою незгоду з судовим рішенням про повторне, на його дмку, стягнення боргу .

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 13 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Відповідно до статті 125 Конституції України(в редакції, чинній на момент пред'явлення позову) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані суди та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, чинним законодавством надано можливість громадянинові повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Таким чином, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову про визнання рішення суду таким, що не підлягає виконанню - є протиправним втручанням у здійснення правосуддя .

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади»роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції Українивизначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16 вказано, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Отже, відповідно до пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України позовна заява ОСОБА_1 у частині вимог про визнання наказу господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 03.08.2009 р. таким, що не підлягає виконанню та закінченняз цих підстав виконавчого провадження №17153072 з примусового виконання цього наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р. - не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства - та підлягає закриттю в цій частині.

Ст. 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього , порушено їх права чи свободи.

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як вбачається із встановлених судом обставин, відносини між учасниками справи регулюються нормами Закону України "Про виконавче провадження" та інших нормативно - правових актів з питань примусового виконання судових рішень.

Отже, відповідні відносини між сторонами , а саме щодо закінчення виконавчого провадження №17153072 , зобов'язання виконавчої службу передати позивачеві всю документацію з виконання наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р., виданого Господарським судом Миколаївської області про сплату ОСОБА_1 заборгованості в сумі 7891,60 грн. , стягнення з виконавчої служби на користь ОСОБА_1 суму витрат виконавчого провадження та зняття незаконного арешту з 1/2 частини гаражу №408 в АГО "Стапель" - не є цивільно-правовими, оскільки пов'язані виключно із здійсненням виконавчого провадження, і відтак вони не є предметом регулювання ЦК України, а акти, винесені державним виконавцем, і його дії у процесі виконавчого провадження не підпадають під ознаки правочину в розумінні названого Кодексу, зокрема його статті 202. Тому такі акти і дії в принципі не можуть бути оскаржені за правилами і на підставах, визначених цивільним законодавством.

Водночас учасник виконавчого провадження, який вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено його права, не позбавлений права оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження" та/або розділом VI Господарського процесуального кодексу України та /або розділом VIІ Цивільного процесуального кодексу України.

Одночасно суд звертає увагу на те, що і позовні вимоги ОСОБА_1 в частині - зняття арешту з 1/2 частини гаражу №408 в АГО "Стапель" , який належить ОСОБА_1 заявлені останнім саме з підстав незаконності дій державного виконавця при накладенні такого арешту, в той час як Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз'яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

В пункті 5 цієї Постанови зазначено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК ( в старій редакції).

За такого, оскільки спір про зняття арешту з гаражу виник у ОСОБА_1 не з приводу належності йому арештованого майна, а саме з приводу незгоди боржника у виконавчому провадженні з діями державного виконавця в процесі примусового виконання судового рішення - такий спір підлягає вирішенню в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а не в порядку позовного провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 12,13,255,259-261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Державної казначейської служби України в частині позовних вимог про:

- визнання наказу господарського суду Миколаївської області №17/194/09 від 03.08.2009 р. таким, що не підлягає виконанню;

- закінчення виконавчого провадження №17153072 з примусового виконання наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р., виданого Господарським судом Миколаївської області про сплату ОСОБА_1 заборгованості в сумі 7891,60 грн.;

- зобов'язання виконавчу службу Центрального району м. Миколаєва передати ОСОБА_1 всю документацію з виконання наказу №17/194/09 від 03.08.2009 р.;

- стягнення з виконавчої служби на користь ОСОБА_1 суму витрат виконавчого провадження в загальному розмірі 453 грн. 00 коп.

- зняття незаконного арешту з 1/2 частини гаражу №408 в АГО "Стапель" за адресою: м. Миколаїв, пров. Парусний,11-б, який належить ОСОБА_1.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пятнадцяти днів з дня отримання повного тексту безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя Гуденко О.А.