Провадження №2/521/1342/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
09 жовтня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Поліщук І.О.,
при секретарі Бєрової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним,
ОСОБА_1 звернула з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилалась на те, що 27 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» з одного боку та громадянкою України ОСОБА_1 з іншого боку, було укладено кредитний договір № 161-057 про отримання Позивачем кредиту в сумі 10 000,00 грн. з оплатою 28 % річних. Згідно з п. 3.2 Кредит надається Позичальнику на споживчі потреби. Умовами договору (п. 3.5.2 кредитного договору) передбачено щомісячну сплату Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн.. Разом з тим в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Обовязок сплачувати комісію позивач вважає несправедливою умовою договору, яка суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на що позичальник уклав договір під впливом істотної помилки щодо своїх прав, а тому просить визнати п. 3.5.2 кредитного договору № 161-057 від 27.04.07 року щодо щомісячної сплати Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 гривень недійсним.
Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, від представника позивачки до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якому представник позивача просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачки, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання судових повісток.
У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ВАТ «Банк «Демарк» (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 161-057, за умовами якого ВАТ «Банк «Демарк» надав на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, а ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28,00 % на рік строком до 24.04.2009 року. Умовами договору (п. 3.5.2 кредитного договору) передбачено щомісячну сплату Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн..
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Положеннями статей 626-628 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п. 3.2 кредитного договору № 161-057 від 27 квітня 2007 року банк надав позичальнику в кредитні кошти у розмірі 10 000 гривень на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
При цьому відповідач безпідставно нараховував, а позивач щомісячної сплачував Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн, що є незаконним.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-174цс16.
Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
Щодо застосувати наслідків недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без щомісячної сплати Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 грн, а сплачені платежі зарахувати в погашення тіла кредиту суд відмовляє, оскільки позивачем не надано докази сплати комісії передбаченої п 3.5.2. кредитного договору.
Керуючись ст. ст. 42, 55, 125 Конституції України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77, 79-81, 88, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 215, 217, 229, 626-628, 1054 ЦК України,ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність», ст. 11, 18, 22, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», суд
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним задовольнити частково.
Визнати п. 3.5.2 кредитного договору № 161-057 від 27.04.2007 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» та громадянкою України ОСОБА_1 щодо щомісячної сплати Банку за користування кредитом комісію в розмірі 50,00 гривень недійсним.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку в тридцятиденний термін.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.