Справа № 350/1685/17
Провадження № 22-ц/4808/26/18
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді - доповідача Фединяка В.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О. секретаря Мельник О.В.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

представників: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу Присяжнюк Світлана Миколаївна про визнання договорів дарування недійсними, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 15 травня 2018 року, ухвалене суддею Максимів І.В. в м.Рожнятів,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу Присяжнюк Світлана Миколаївна про визнання договорів дарування недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Рожнятівського районного суду від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна набутого в шлюбі та про визнання права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 122595 гривень. Вказане рішення суду ОСОБА_3 невиконала у зв'язку відсутністю коштів у боржника чи майна за рахунок якого можливо здійснити стягнення. Проте, 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3, за договором дарування передала у власність належний їй магазин продовольчих товарів та земельну ділянку, яка призначена для обслуговування магазину своєму синові ОСОБА_4, який розташований по АДРЕСА_1. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 27 липня 2017 року ОСОБА_4 є власником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», який знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 є студентом, навчається у Львівському медичному університеті на денній формі навчання, а тому не може здійснювати господарську діяльність самостійно, ОСОБА_3 продовжує фактично володіти та користуватися цим майном, вищезазначені договори фіктивні та такі, що не були направлені на настання реальних правових наслідків, просив визнати договори дарування приміщення магазину та земельної ділянки за № 816 та № 818 від 21.10.2016 року, посвідчених приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Присяжнюк С.М. укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочинів. Зобов'язати приватного нотаріуса Рожнятівського районного нотаріального округу Присажнюк С.М. внести відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та в Реєстр прав власності на нерухоме майно про скасування договору дарування серії та номер 816 від 21 жовтня 2016 року та договору дарування, серія та номер 818 від 21 жовтня 2016 року.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 15 травня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Рожнятівського районного нотаріального округу Присяжнюк Світлана Миколаївна про визнання договорів дарування недійсними. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. витрат за надання правової допомоги.

На дане рішення представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, ОСОБА_3 відчужила магазин по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, призначеної для обслуговування даного магазину на підставі договору дарування на користь сина ОСОБА_4 після ухвалення рішення Рожнятівського районного суду від 20 травня 2016 року і передбачала негативні наслідки для себе у випадку виконання вказаного судового рішення шляхом звернення стягнення на дане нерухоме майно. Крім того, ОСОБА_3 продовжує фактично володіти та користуватись вказаним майном та здійснювати господарську діяльність, тому правові наслідки, які обумовлені договором дарування реально не відбулись, що свідчить про його фіктивність. Вказує, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 не здійснює господарську діяльність та не є фізичною особою підприємцем. Щодо стягнення з нього 5000 грн витрат на правову допомогу понесених ОСОБА_3, то останньою не надано належних доказів на підтвердження виконання послуг, перелік складових послуг, розрахунок вартості.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах від 29.12.2017 № 452/2017 ліквідовано, зокрема: Апеляційний суд Івано-Фраеківської області, та утворено Івано-Франківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Івано-Франківську область, з місцезнаходженням у місті Івано-Франківську.

Відповідно до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди, що ліквідуються, припиняють здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи Івано-Франківський апеляційний опубліковано в газеті «Голос України» від 03.10.2018 № 185 (6940).

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Івано-Франківським апеляційним судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що спірні договори дарування були укладені з дотримання вимог чинного законодавства щодо його оформлення, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. При цьому ознак фіктивності спірного правочину невстановлено.

Висновок суду в основному відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом встановлено, що рішенням Рожнятівського районного суду від 20 травня 2016 року встановлено, що магазин, який знаходиться по АДРЕСА_1 є власністю фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 і не є спільною сумісною власністю сторін.

На підставі договору дарування від 21.10.2016 року ОСОБА_3 подарувала своєму синові ОСОБА_4 приміщення магазину по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0287 га для розміщення і обслуговування магазину, яка розташована по АДРЕСА_1, посвідчені приватним нотаріусом Рожнятівського районного нотаріального округу Присяжнюк С.М. серії та номери 816 та 818.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.07.2017 року ОСОБА_4 є власником магазину та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-197цс14.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно врахував, що матеріали справи не містять наданих позивачем доказів вчинення фіктивного правочину з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися, оскільки реєстрація права власності на приміщення магазину та земельну ділянку за ОСОБА_4 свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Разом з тим, рішення суду в частині стягнення витрат за надання правничої допомоги не відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказівтощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_3 в суді здійснювалось адвокатом ОСОБА_5 відповідно витягу до Договору без № від 29 листопада 2017 року про надання правової допомоги (а.с.27-28).

Відповідно до поданого розрахунку гонорару за вказаним Договором загальна вартість послуг, наданих адвокатом становить 5 000грн. (а.с.80), які були сплачені по квитанції б/н від 18 січня 2018 року.

Проте адвокатом чи відповідачкою ОСОБА_3 не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 зіслався на те, що відповідачка ОСОБА_3 не наполягала на складанні детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

За таких обставин, відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України учасником справи подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та їх відшкодування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення суду таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення суду за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.137,141, 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Рожнятівського районного суду від 15 травня 2018 року в частині стягнення п'ять тисяч гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у стягненні з ОСОБА_1 п'яти тисяч гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

В решті оскаржуване рішення суду залишити без змін

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Р.Й.Матківський

І.О.Максюта