233 № 233/5357/18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартиненко В. С.
за участю секретаря судового засідання Ліман С.М.,
особи, які брали участь у справі:
заявник ОСОБА_1,
заінтересовані особи: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Костянтинівсько-Дружківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Костянтинівсько-Дружківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, про встановлення факту смерті особи,-
В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2 28 липня 2015 року в м. Єнакієве Донецької області - тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 12 квітня 2018 року відмовив у проведенні державної реєстрації смерті особи, посилаючись на те, що документи, видані на зазначеній території, не можуть бути підставою для державної реєстрації смерті особи. З метою державної реєстрації смерті своєї матері просив суд встановити факт смерті громадянки України, ОСОБА_2 28 липня 2015 року в м. Єнакієве Донецької області, Україна.
Костянтинівське обєднане УПФУ Донецької області та УПФУ в м. Дружківці Донецької області реорганізувались шляхом злиття у Костянтинівсько-Дружківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області.
У судове засідання заявник не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представники заінтересованих осіб Костянтинівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Костянтинівсько-Дружківського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили.
Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, поданні на їх підтвердження, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 218029, виданого 28 грудня 1957 Старо-Ігнатівською сільською радою Волноваського району (актовий запис № 46 від 26 грудня 1957 року, складений Старо-Ігнатівською сільською радою Волноваського району).
Згідно з відомостями паспорту громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи, заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, має зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідно до довідки УСЗН Костянтинівської міської ради № НОМЕР_1 від 23 листопада 2017 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.
28 липня 2015 року в м. Єнакієве Донецької області у віці 85 років померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка с. Друга Рождественка Медвенського району Курської області, на підтвердження чого до заяви долучено копію лікарського свідоцтва про смерть № 158 від 29 липня 2015 року, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Єнакієве, та довідку про причину смерті до форми № 106/у № 158 від 29 липня 2015 р., що видається для поховання, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_2 стала серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією. Також до заяви було долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, видане 05 січня 2016 року Єнакіївським міським відділом ЗАГС.
Згідно з відомостями паспорту громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи, померла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка с. Друга Рождественка Медведенського району Курської області, на час смерті мала зареєстроване місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.
Судом оглянуто надані заявником на підтвердження своїх вимог копії свідоцтва про захоронення ОСОБА_2, товарний чек на придбання ритуальної атрибутики та світлини з місця поховання ОСОБА_2
Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Клопотання осіб, які беруть участь у справі, з вимогою про подання оригіналів письмових доказів до суду не надходило. Отже, суд дійшов висновку, що подані копії документів є належними та допустимими доказами по справі та підтверджують обставини, викладені у заяві.
Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
Документом № 15.19-64/735 від 12 квітня 2018 року Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 в звязку з наданням документу для підтвердження факту смерті особи, який не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті».
Враховуючи те, що Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» не визначено перелік документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, а також те, що заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті особи, суд дійшов висновку про те, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті особи є обєктивні перешкоди.
З метою захисту прав і свобод заявника у справі, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2 28 липня 2015 року в м. Єнакієве Донецької області, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть його матері видане державним органом України.
Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Керуючись ст.ст.259, 264-265, 273, 293-294, 317, 319, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_8, яка померла 28 липня 2015 року у віці 85 років в м. Єнакієве Донецької області, Україна.
Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, заінтересована особа: Костянтинівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Театральна, буд. 5, ЄРДПОУ 22021072, Костянтинівсько-Дружківське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, місцезнаходження: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25, .

Суддя