П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 серпня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Кожух О.А. та Кондора Р.Ю., за участю секретаря Пилип Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року (у складі судді Бедьо В.І.) за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ужгородліфт» про визнання незаконним і скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання учинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду в листопаді 2016 р.

Просив:

-визнати незаконним і скасувати наказ директора КП «Ужгородліфт» №30 від 20 жовтня 2016 р.;

-визнати незаконним і скасувати наказ директора КП «Ужгородліфт» №32 від 31 жовтня 2016 р.;

-поновити його на роботі в КП «Ужгородліфт» за посадою електромеханіка ЛАС;

-стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 жовтня 2016 р. по дату ухвалення судом судового рішення;

-зобов'язати відповідача видати йому дублікат трудової книжки без внесення до неї запису №33 про звільнення.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 26 жовтня 2016 р. йому було вручено під розписку наказ №30 від 20 жовтня 2016 р. «Про призначення стягнення електромеханіку ОСОБА_1» за порушення, які майже ідентичні порушенням, що стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом № 19 від 25.04.2016 р., а 02.11.2016 р. йому під розписку вручено наказ № 32 від 31.10.2016 р. «Про звільнення із роботи». Вважає, що догана, оголошена йому наказом № 30 від 20 жовтня 2016 р., та звільнення з роботи за п.3 ст. 40 КЗпП України є незаконними та необґрунтованими через відсутність систематичного характеру порушення трудової дисципліни, оскільки він жодного разу такої не порушував. Також йому неналежно оформили та видали трудову книжку, що унеможливило подальше працевлаштування.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 р. у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Доводи скарги є аналогічними доводам позовної заяви та зводяться по суті спору до того, що в наказах № 30 від 20.10.2016 р. і № 32 від 31.10.2016 р. не зазначено, в чому саме виявилось порушення трудової дисципліни, коли таке порушення мало місце та в чому саме полягала дія або бездіяльність апелянта.

У відзиві та в судовому засіданні представник відповідача - адвокат ОСОБА_2, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Узагальнені доводи відзиву зводяться до фактичних обставин і правових підстав неодноразового притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та правомірності звільнення його з роботи за ст. 40 ч.1 п.3 КЗпП України.

Суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та законності звільнення позивача. Так, відповідач, при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення, навів обґрунтовані підстави, вказавши на систематичне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин посадових обов'язків, і дотримався строку та порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст.ст.148, 149 КЗпП України.

При цьому суд установив, що позивач був прийнятий на роботу за посадою електромеханіка четвертого розряду з 09.11.2009 р. З положенням «Про ліфтову аварійну службу» та Інструкцією електромеханіка ліфтової аварійної служби був ознайомлений під розписку.

Наказом № 19 від 25.04.2016 р. «Про призначення стягнення електромеханіку ОСОБА_1» останньому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, зокрема п.п.7.2.2., 7.2.3. Колективного договору КП «Ужгородліфт», п.п.3.2., 5.2. Інструкції електромеханіка ліфтової аварійної служби (ЛАС), на підставі доповідної записки № 1 виконроба ОСОБА_3 від 21.04.2016 р., пояснювальної записки електромеханіка ОСОБА_1 від 21.04.2016 р., доповідної записки № 2 виконроба ОСОБА_3 від 21.04.2016 р. на пояснення ОСОБА_1

Наказом № 30 від 20.10.2016 р. «Про призначення стягнення електромеханіку ОСОБА_1» останньому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, зокрема п.п.7.2.2., 7.2.3. Колективного договору КП «Ужгородліфт», п.п.3.2., 5.2. Інструкції електромеханіка ліфтової аварійної служби (ЛАС) і п.п.2.1, 2.4. Положення про ліфтову аварійну службу, на підставі доповідної записки виконроба ОСОБА_3 від 11.10.2016 р., пояснювальної записки електромеханіка ОСОБА_1 від 19.10.2016 р. і листа Центральної міської клінічної лікарні м. Ужгорода № 411/01-8 від 18.10.2016 р.

Змістом дисциплінарних проступків є недотримання ОСОБА_1 правил, стандартів та інструкцій з охорони праці через неодноразове перебування на робочому місці та безпосередньо під час виїздів на самі аварійні виклики без спеціалізованого одягу, який видається в обов'язковому порядку електромеханікам КП «Ужгородліфт», і невжиття заходів для усунення аварії ліфта в ЦМКЛ м. Ужгорода.

Наказом № 32 від 31.10.2016 р. ОСОБА_1 був звільнений із роботи за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України - в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього Інструкцією електромеханіка ліфтової аварійної служби та Положенням про ліфтову аварійну службу, на підставі доповідної записки виконроба ОСОБА_3 від 24.10.2016 р., акту № 1 від 31.10.2016 р. про відмову дати пояснення на доповідну записку виконроба та наказів № 19 від 25.04.2016 р. і № 30 від 20.10.2016 р.

Чергове порушення трудової дисципліни зводилося до невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов'язків електромеханіка 4-го розряду через несвоєчасне реагування на аварійний виклик з ЦМКЛ, унаслідок чого ліфт у лікарській установі був на простої півдоби.

Запис у трудовій книжці ОСОБА_1 відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 р., а жодних доказів несвоєчасного отримання трудової книжки чи несвоєчасного розрахунку ОСОБА_1 не надав.

Неоспореними в справі обставинами є наказ відповідача № 19 від 25.04.2016 р. «Про призначення стягнення електромеханіку ОСОБА_1» і питання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, на звільнення.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність обставинам справи, що є предметом доказування , належним чином оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин (зокрема, ст.ст. 40, 147, 148, 149 КЗпП України).

Так, згідно з положеннями ст. 40 ч.1 п.3 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

За приписами ст. 147 ч.2. ч.1 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами стягнення є догана і звільнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого і такого, що не втратив юридичної сили за давністю, або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

За приписами ст.ст. 148, 149 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так, за правовим змістом указаної матеріальної норми під систематичністю розуміється застосування дисциплінарних заходів за два та більше випадки невиконання службових обов'язків.

У нашому випадку систему порушень трудової дисципліни складають наказ № 19 від 25.04.2016 р. «Про призначення стягнення електромеханіку ОСОБА_1», який позивачем не оспорений, наказ № 30 від 20.10.2016 р. «Про призначення стягнення електромеханіку ОСОБА_1», який виданий із дотриманням порядку застосування дисциплінарних стягнень, і дисциплінарний проступок, що мав місце 23.10.2016 р. та зводився до нез'явлення ОСОБА_1 без поважних причин у ЦМКЛ м. Ужгорода для усунення аварійного випадку з ліфтом, і який став складовою наказу про звільнення із роботи.

Зазначені накази не втратили юридичної сили за давністю, не зняті достроково із дня накладення дисциплінарних стягнень до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Належних, допустимих і достовірних доказів у спростування установлених судом обставин і фактів ОСОБА_1 не надав.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що в спірних правовідносинах наявні протиправність дій (або бездіяльність) працівника, його вина та систематичність порушень, а тому звільнення за ст. 40 ч.1 п.3 КЗпП України є правомірним.

Доводи апеляційної скарги по суті спору про те, що в наказах № 30 від 20.10.2016 р. і № 32 від 31.10.2016 р. не зазначено, в чому саме виявилось порушення трудової дисципліни, коли таке порушення мало місце та в чому саме полягала дія або бездіяльність апелянта, не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування оскарженого рішення як суперечні обставинам справи (доведеність факту систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин покладених на нього функціональних обов'язків), письмовим доказам (змісту самих наказів, доповідним запискам виконроба ОСОБА_3 і письмовим поясненням самого ОСОБА_1), та належним до застосування нормам матеріального права.

Решта доводів (із питань виплати середнього заробітку, заповнення і видачі трудової книжки) не потребують детального правового аналізу як похідні, що не суперечить практиці ЄСПЛ у частині правового обґрунтування судових рішень.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 квітня 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 21.08.2018 р.

Судді: