Справа № 202/7629/17
Провадження № 2/202/580/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Шишляннікова О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є сином позивача. ОСОБА_1 є пенсіонером і інвалідом другої групи, одержує пенсію в розмірі 3445,60 грн., розмір якої є недостатнім для нього, оскільки всі гроші позивач витрачає на лікування хвороби: хронічне обструктивне захворювання легенів другої степені, неактивна стадія, ЛН другої степені; асептичний некроз головки бедреної кістки з обох сторін, двосторонній коксартроз; облитерирующий атеросклероз судин нижніх кінцівок, ішемія другої степені; хронічний гастродуоденіт у фазі нестійкої ремісії, ГЕРБ; ІБС дифузний кардіосклероз, СН І ст. згідно інформації з Індивідуальної програми реабілітації інвалідів №761 від 25 жовтня 2017 року позивача обмежено у самообслуговуванні, пересуванні та трудовій діяльності. При цьому, відповідач жодного разу не надавав позивачу матеріальної допомоги, хоча є працездатним. Позивач, крім ОСОБА_3, інших дітей не має. Батьківських прав стосовно сина не позбавлений. Позивач з 16 травня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Втім дружина позивача також є непрацездатною - має І групу інвалідності з опорно-рухового апарату і потребує постійної сторонньої допомоги. Посилаючись на ст.202 СК України, позивач просить суд стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову, довічно.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 30 листопада 2017 року.

07 лютого 2018 року відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. У відзиві зазначено, що сам факт непрацездатності має супроводжуватись необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч.1 ст.10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних правовідносин, не врегулюванні цим кодексом, при визначені потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч.4 ст.75 СК України. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом. Разом із цим, пенсія позивача перевищує прожитковий мінімум в два рази. Крім того у відзиві зазначено, що позивач будь-якої допомоги відповідачу не надавав, взагалі не приймав участі у вихованні відповідача, що свідчить про те, що обовязки по утриманню та вихованню позивачем взагалі не виконувались. Позивач ніколи не підтримував відносин з відповідачем, що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року.

В судовому засіданні позивач зі своїм представником позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити.

Відповідач зі своїм представником позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 12 вересня 2017 року.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи безтермінове, що підтверджується посвідченням серії Є №059548, виданого управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 25 жовтня 2017 року та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи у розмірі 3445,60 грн. щомісячно.

Відповідно до довідки акту МСЕК серії 12 ААА від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_1 не може бути працездатним до регулярних видів праці

Згідно зі ст.202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок, передбачений ч.1 ст. 202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій статті 75 СК України.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Крім того, суд рахує, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановленні рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2018 року встановлено 1373 грн.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи безтермінове, що підтверджується посвідченням серії Є №059548, виданого управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради 25 жовтня 2017 року та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІ групи у розмірі 3445,60 грн. щомісячно.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України.

Позивачем ані в позові, ані в судовому засіданні не надано доказів які б свідчили про недостатність отриманої ним пенсії та про те, що пенсія не покриває його видатки.

Як на підставу позову, позивач та його представник посилаються на те, що пенсія витрачається на лікування хронічних хвороб ОСОБА_1 Утім, жодного доказу наявності хвороб у позивача, необхідності лікування та придбання ліків жодним доказом не підтверджена.

Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Підсумовуючи наведене, суд вважає позов не доведеним, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ принцип належного здійснення правосуддя передбачає, що у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позиції сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 1 липня 2003 року, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001 року, п. 30).

Враховуючи результат розгляду справи, те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 11 жовтня 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волошин Є.В.