Справа № 747/754/17 Провадження № 22-ц/795/1040/2018 Головуючий у I інстанції ОСОБА_1 Доповідач - Висоцька Н. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Сільськогосподарське товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова»,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2018 року (місце ухвалення смт. Талалаївка, дата складання повного тексту судового рішення 25.06.2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до СТОВ «Дружба-Нова» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є правонаступником після смерті матері у правовідносинах щодо користування відповідачем належною ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою на умовах договору оренди, укладеного матір»ю, має права та обов»язки орендодавця. У серпні 2017 року позивач повідомила відповідача, що не має наміру продовжувати чи поновлювати на новий строк договір оренди землі, на що отримала відповідь, що договір оренди вже продовжений шляхом укладення додаткової угоди.

В позові посилається, що зазначену додаткову угоду до договору оренди землі позивач не підписувала, на її підписання нікого не уповноважувала. Особа, яка її підписувала від імені ОСОБА_2 не мала на те жодних повноважень, а тому така додаткова угода є недійсною.

На підставі викладеного позивач в позові просила визнати недійсною додаткову угоду від 02.01.2015 до договору оренди землі від 02.04.2011 (в дійсності від 01.10.2010), зареєстрованого у відділі Держкомзему у Талалаївському районі 18.03.2011 за № 00216, яка зареєстрована Реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області 12.12.2015, номер запису про інше речове право 12505533, та витребувати з незаконного володіння СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого господарства площею 5,02 га, кадастровий номер :04:001:0101, що розташована на території Сильченківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області. Стягнути з СТОВ «Дружба-Нова» на користь позивача судові витрати.

В запереченнях на позовну заяву представник СТОВ «Дружба-Нова» ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування посилався, що договір оренди землі та додаткова угода до нього цілком відповідають вимогам чинного законодавства щодо дотримання їх письмової форми та державної реєстрації.

Рішенням Талалаївського районного суду від 15.06.2018 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсною додаткову угоду від 02.01.2015 до договору оренди землі від 02.04.2011 (в дійсності від 01.10.2010), зареєстровану 18.03.2011 за № 00216, укладену між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба-Нова» щодо земельної ділянки площею 4,79 га, кадастровий номер :04:001:0101, яка зареєстрована реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області 12.12.2015, номер запису про інше речове право 12505533.

Зобовязано СТОВ «Дружба-Нова» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку площею 4,79 га, кадастровий номер :04:001:0101, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Сильченківської (Староталалаївської) сільської ради Талалаївського району Чернігівської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із СТОВ «Дружба-Нова» на корить ОСОБА_2 3885, 11 грн у відшкодування понесених судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник СТОВ «Дружба-Нова» адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Талалаївського районного суду від 15.06.2018, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь СТОВ «Дружба-Нова» витрати по сплаті судового збору.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається, що договір оренди землі був зареєстрований у відділі Держкомзему у Талалаївському районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.03.2011. В подальшому, після смерті орендодавця ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку перейшло до позивача, та 02.01.2015 між сторонами у справі була укладена Додаткова угода до договору оренди землі, якою були внесені зміни в договір оренди землі шляхом викладення його в цілому в новій редакції.

Крім цього заявник у скарзі зазначає, що у 2013 році ОСОБА_2 передала представнику СТОВ «Дружба-Нова» документи для укладення договору оренди землі, а саме: копію свідоцтва про право на спадщину, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, копію кадастрового плану, копію схеми розміщення земельної ділянки. Тобто фактично вчинила дії, які свідчать про наявність її волевиявлення на укладення Додаткової угоди.

В обґрунтування незаконності оскаржуваного рішення суду першої інстанції заявник посилається на те, що звертаючись до суду з даним позовом позивач не зазначила які її права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені). Заявник вказує, що протягом строку дії додаткової угоди до договору оренди землі СТОВ «Дружба-Нова» виплачувало орендну плату в строки, встановлені договором, без затримок і в повному, збільшеному розмірі, отримання якої було підтверджено позивачем. Такий факт свідчить про вчинення позивачем дій спрямованих на схвалення і виконання умов оспорюваної додаткової угоди.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 5,02 га розташованої на території Сильченківської ради Талалаївського району Чернігівської області була ОСОБА_5, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 517134 від 01.06.2005 (а.с. 19).

Згідно договору оренди землі від 01.10.2010 укладеного між ОСОБА_5 та СТОВ «Дружба - нова», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Сильченківської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,79 га, в тому числі: ріллі 4,79 га. Договір укладено на строк 7 років. Договір оренди зареєстровано у відділі Держкомзему у Талалаївському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.03.2011 № 00216 (а.с. 6-8).

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_5, яка померла 20.03.2011, є її дочка ОСОБА_2 Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки загальною площею 5,02 га. наданої для ведення особистого селянського господарства (кадастрові номери 040010101 рілля; 040010375, що знаходиться на території Сильченківської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області) (а.с. 5).

В матеріалах справи мається копія додаткової угоди до договору оренди землі № від 02.04.2011 зареєстрованого 18.03.2011 за № 00216, де орендодавцем є ОСОБА_2, орендар СТОВ «Дружба - Нова». Згідно вказаної додаткової угоди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Сильченківської сільської ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,79 га, у тому числі рілля 4,79 га, кадастровий номер :04:001:0101. Договір діє до 17.03.2028 року (а.с. 14-16).

За клопотанням позивача про призначення почеркознавчої експертизи, на підставі ухвали суду Талалаївського районного суду, Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було надано висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 15.05.2018 № 1190-1192/18-24 згідно якого, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Від орендаря:» в додатковій угоді від 02.01.2015 до договору оренди землі від 02.04.2011 (в дійсності від 01.10.2010) щодо земельної ділянки, площею 4,78 га, кадастровий номер :04:001:0101, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба - Нова», виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Підписи від імені ОСОБА_2 в графі «Від Орендодавця:» в акті приймання-передачі земельної ділянки площею 4,79 га, кадастровий номер :04:001:0101, який є невід»ємним додатком додаткової угоди від 02.01.2015 до договору оренди землі, укладеної з СТОВ «Дружба Нова», в акті визначення меж земельної ділянки площею в натурі (на місцевості) площею 4,79 га, кадастровий номер :04:001:0101, від 02.01.2015, який є невід»ємним додатком додаткової угоди від 02.01.2015 до договору оренди землі, укладеної з СТОВ «Дружба - Нова», виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 75-81).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не підписувала додаткову угоду від 02.01.2015, тобто не виявляла свою згоду на укладання правочину, тому додаткова угода є недійсною в силу приписів ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 2015 ЦК України, та поверненню позивачу підлягає лише земельна ділянка площею 4,79 га, оскільки земельна ділянка площею 0,23 га із загальної площі 5,02 га, не була предметом додаткової угоди, а тому поверненню не підлягає.

З висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Правовідносини, що виникають з оренди землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також самим договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов»язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 ЗУ «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1ст.638ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 ЗУ «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Згідно зі статтею 125 ЗК України у редакції Кодексу на час укладення договору оренди землі право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).

Порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови та порядок продовження визначені Законом України «Про оренду землі».

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 626 ЦК України закріпила, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В порядку ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу(ч. 1 статті); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що не підписувала додаткову угоду від 02.01.2015 до договору оренди, також, зазначала, що нікого не уповноважувала на укладення від свого імені будь-яких правочинів щодо належної їй земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи від 15.05.2018 № 1190-1192/18-24, підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Від орендаря:» в додатковій угоді від 02.01.2015 до договору оренди землі від 02.04.2011 (в дійсності від 01.10.2010) щодо земельної ділянки, площею 4,79 га, кадастровий номер :04:001:0101, укладений між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба - Нова», виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с. 75-81).

Вказаний висновок оцінено судом в сукупності з іншими доказами у справі, та свідчить про те, що у позивача ОСОБА_2 було відсутнє волевиявлення на укладення спірної додаткової угоди, і таке укладення не відповідало її внутрішній волі.

Доводи скарги про те, що у 2013 році ОСОБА_2 передала представнику СТОВ «Дружба-Нова» документи для укладення договору оренди землі, що фактично свідчить про наявність її волевиявлення на укладення Додаткової угоди не є підставами для скасування правильного по суті рішення суду.

Посилання заявника у скарзі на не врахування судом першої інстанції отримання ОСОБА_2 протягом строку дії додаткової угоди до договору оренди землі орендної плати в строки, встановлені договором, без затримок і у збільшеному розмірі, отримання якої було підтверджено позивачем, що свідчить про вчинення позивачем дій спрямованих на схвалення і виконання умов оспорюваної додаткової угоди, не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не може свідчити про дотримання вимог законодавства і ніяким чином не впливало на волевиявлення позивача щодо укладення оспрюваної додаткової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З врахуванням наведеного і інші доводи апеляційної скарги, а саме: відсутність інших доказів, які б спростували правомірність правочину; посилання на виконання умов договору та сплату орендної плати; не врахування судом першої інстанції отримання орендної плати в підвищеному розмірі за період 2015-2017 роки; відсутність у позивачки порушених прав та негативних наслідків на момент розгляду справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять визначених процесуальним кодексом підстав для скасування правильного рішення суду першої інстанції.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» залишити без задоволення.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення у повному обсязі складено 05.09.2018.

Головуючий:Судді: