Справа № 660/645/18
Номер провадження 2/660/211/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 рокусмт. Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Гончаренка О.В.

за участю секретаря СвяцькогоО.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Малого приватного підприємства "Таврія" про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та МПП «Таврія» про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2005 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №Ф050707П, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 25990,00 дол. США, зі сплатою 13,00% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24.11.2012 року. Так, 01.10.2007 року сторони домовилися про зміну графіку погашення кредиту та про зміну валюти кредиту з доларів США на гривню, встановили суму заборгованості за кредитом в сумі 100031,00 грн., зі сплатою 15% річних, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24.11.2012 року. 20.10.2008 року банк та відповідач домовились про зміну з 20 жовтня 2008 року відсоткової ставки до розміру 22,00 відсотка річних. ОСОБА_2 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», 14.06.2010 року було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства», шляхом перейменування ОСОБА_2 банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов Договору, відповідач зобов'язувався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань позивальником ОСОБА_1, що випливають із основного договору, відповідно ст. 553 ЦК України, 19.12.2005 року позивач та МПП «Таврія» уклали договір поруки №02-21-Ф050707П-1939. У порушення умов договору позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 176803,17 грн. В зв'язку з чим позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та МПП «Таврія» суму заборгованості в сумі 176803,17 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 2652,05 грн.

У судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву, зазначив, що останній платіж відповідач здійснив 20.10.2008 року в сумі 1613 гривень як погашення відсотків, наступний платіж такого ж призначення повинен був внести у такій же сумі до 10 листопада 2008 року, проте не сплатив його, тому відповідно до п.4.5 договору строк користування кредитом є таким, що сплив через 60 днів після останньої дати, а саме 10.01.2009 року, із спливом такого строку у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав та розпочав свій відлік строк позовної давності, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 28.05.2018 року, з пропуском строку позовної давності, навіть якщо її обрахувати з 24.11.2012 року дня, передбаченого договором, погашення всієї суми кредиту. Тому, враховуючи цю обставину, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Відповідач МПП «Таврія» у судове засідання не з'явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки до суду не повідомив.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, 19.12.2005 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №Ф050707П за яким позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надані грошові кошти у сумі 25990,00 дол. США, зі сплатою 13,00% річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24.11.2012 року.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.10.2007 року, укладеної між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 відбулася заміна валюти зобов'язання (доллар США) шляхом переведення у національну валюту України, згідно якої заборгованість за договором кредиту №Ф050707П від 19.12.2005 року становить 100031 грн., зі сплатою 15% річних.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 20.10.2008 року про внесення змін до договору кредиту №Ф050707П від 19.12.2005 року, встановлено, що починаючи з 20.10.2008 року змінено процентну ставку за користування кредитом, та становить 22% річних.

Згідно копії договору від 19.12.2005 року, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та МПП «Таврія» уклали договір поруки №02-21-Ф050707П-1939.

Згідно розрахунку позивача ПАТ «Укрсоцбанк» у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за договором кредиту у сумі 176803,17 грн., а саме:

-сума заборгованості за кредитом 80675,10 грн.;

-сума заборгованості за відсотками 76538,85 грн.;

-розмір інфляційних витрат за кредитом 10729,80 грн.;

-розмір інфляційних витрат за відсотками 8859,42 грн.

Відповідно до підпунктів 3.3.9 та 4.5 цього договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1 договору. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 60 календарних днів своїх обовязків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафні санкції.

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 вніс 20.10.2008 року та за відсотками зараховано суму погашення 27.02.2015 року.

Згідно статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором №Ф050707П від 19.12.2005 року ПАТ «Укрсоцбанк» виконав своєчасно та належним чином, надавши позичальникові грошові кошти.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з пунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно приписам п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У довідці, наданої ПАТ «Укрсоцбанк» від 16.03.2018 року з позначкою банківська таємниця, вказано суми, які були перераховані ОСОБА_1 за договором кредиту №Ф050707П від 19.12.2005 року в рахунок погашення заборгованості. З наданої довідки вбачається, що останній платіж за кредитним договором був зроблений ОСОБА_1 20.10.2008 року на суму 1613,00 грн, та з таблиці погашення нарахованих відсотків встановлено, що останній платіж за відсотками зарахований 27.02.2015 року у сумі 93479,59 грн.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання (п. 4.5. договору), та що банк мав право протягом трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 18 червня 2018 року.

Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком не підлягали виконанню.

Сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-900цс16 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та МПП «Таврія», суд приходить до наступного висновку.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно із частиною першою статті 554 Цивільного кодексу України відповідає перед кредитором солідарно з позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, з визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

У даній справі за змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Установивши зазначені обставини, позовні вимоги юридичної особи - банку до юридичної особи - поручителя підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Ст. 20 Господарського процесуального кодексу України було передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Установивши зазначені обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги юридичної особи - банку до юридичної особи - поручителя підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, даний спір, у частині позовних вимог банку до юридичної особи, віднесено до компетенції господарських судів України, а тому слід закрити провадження у даній частині позовних вимог. До того ж, вимоги банку по всіх зобовязаннях до МПП «Таврія» розглядаються Господарським судом Херсонської області у справі про банкрутство.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №756/10859/15-ц.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1, та закриття провадження у частині стягнення заборгованості з МПП «Таврія».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12-13, 76-81, 82, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 257, 264, 267, 525, 526, 530, 543, 554, 559, 1049,1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Провадження у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Малого приватного підприємства "Таврія" про стягнення заборгованості закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Нововоронцовський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_5