Справа № 344/4754/17
Провадження № 22-ц/779/877/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Татарінової О.А., ухвалене 14 травня 2018 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 15 травня 2018 року, у справі за позовом першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах Департаменту освіти і науки Івано-Франківської міської ради до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень та зобов'язання повернути приміщення за актом прийому-передачі орендованого майна вартістю 103 799,00 грн,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року перший заступник керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в інтересах Департаменту освіти і науки Івано-Франківської міської ради звернувся в суд із позовом до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень та зобов'язання повернути приміщення за актом прийому-передачі орендованого майна вартістю 103 799,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 526 від 2 жовтня 2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на укладення договору оренди нежитлового приміщення площею 16,9 кв.м, розташованого в будівлі загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 за адресою: АДРЕСА_1. На підставі цього рішення 25 жовтня 2013 року між відповідачами укладено договір оренди нежитлових приміщень № ДО-3653. Відповідно до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 559 від 18 серпня 2016 року продовжено термін дії договору до 31 липня 2019 року. Зазначає, що вказані рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та договір оренди суперечать положенням ст. 63 Закону України «Про освіту», ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПін 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14 серпня 2001 року, оскільки спірне майно використовується з метою, що не пов'язана з освітньою діяльністю.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 червня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення першої інстанції мотивовано тим, що викладені першим заступником керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури в обґрунтування позовних вимог в інтересах Департаменту освіти і науки Івано-Франківської міської ради обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

У апеляційній скарзі перший заступник прокурора Івано-Франківської області посилається на неправильне судом застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає помилковим висновок місцевого суду, що спірне майно Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 може бути об'єктом оренди. При цьому не враховано, що відповідно до положень ст. 63 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній станом на дату укладення оспорюваного договору), ч.2 п.8 постанови Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2010 року №796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами освіти, що належать до державної і комунальної форми власності», п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСнПіН 5.5.2.008-01 передача в оренду об'єктів освіти можлива тільки для навчально-виховного процесу, освітньої діяльності тощо. Натомість, орендоване за цим договором нерухоме майно використовується відповідачем ОСОБА_1 для господарської діяльності - розміщення творчої майстерні та зайняття комерційною діяльністю з торгівлі картинами та сувенірами. Належних доказів, які б свідчили про зайняття орендарем приміщення навчального закладу з метою здійснення навчально-виховного процесу судом не здобуто. Висновок щодо заборони використання майна навчальних закладів всупереч їх цільовому призначенню міститься і в постановах Вищого Господарського суду України від 15 жовтня 2014 року у справі №910/17883/13, від 8 жовтня 2014 року у справі №906/231/14, від 4 вересня 2014 року у справі №910/4113/14 та у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі 911/1610/16. Однак, при вирішенні справи його судом не застосовано.

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає рішення суду обґрунтованим та законним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2018 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що спірне приміщення ніколи не використовувалось для потреб навчально-виховного процесу та освітньої діяльності. Приміщення облаштовано окремим входом та не має безпосереднього сполучення з будівлею школи. Будучи сирим, холодним та невеликим за об'ємом приміщення водночас було непридатним для навчально-виховного процесу. Окрім того, ОСОБА_1 активно співпрацює зі школою шляхом надання допомоги у проведенні майстер-класів та виготовлення сувенірів для нагородження учнів школи, що сприяє всебічному розвитку учнів, заохочує їх та розвиває зацікавленість до ужитково-прикладного мистецтва тощо. Натомість, жодних доказів на підтвердження того, що приміщення використовується всупереч інтересам учнів чи колективу школи, для ведення комерційної діяльності прокуратурою не надано.

Також вказує, що нежитлове примішення по АДРЕСА_1 не відноситься до об'єктів, що мають загальнодержавне значення, оскільки фінансується не з державного, а з місцевого бюджету. Крім того, Департаментом освіти та науки, в інтересах якого подано позов, було погоджено заяву орендаря про продовження терміну дії договору, що виключає можливість порушення інтересів Департаменту та держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на невідповідність доводів апеляційної скарги обставинам справи. Просить скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що він використовує спірне майно для розміщення творчої майстерні у навчально-виховних цілях із залученням, зокрема, й учнів загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3. А отже, не порушує вимоги чинного законодавства та не позбавляє можливості реалізації конституційного права дітей на отримання освіти, розвиток їх здібностей та обдарувань. Окрім того, в момент укладення оспорюваного правочину сторонами договору оренди дотримано усіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлених ст. 203 ЦК України.

Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що при укладенні оспорюваного договору дотримано положення Закону України «Про освіту», Закону України «Про оренду державного та комунального майна». При цьому судом правильно встановлено, що спірне приміщення не використовувалось для навчально-виховного процесу, оскільки було холодним, сирим і невиликим за об'ємом, у ньому були відсутні будь-які зручності. Крім того, згідно з пастортом-сертифікатом об'єкта незалежної оцінки (нерухомості) це приміщення відноситься до промислової галузі, є за своїм функціональним призначенням адміністративним, виробничим, складським.

Також вказує, що обставини в даній справі, та по справах, на постанови інших судів в яких покликається апелянт, є різними. Зокрема, у справі №911/1610/16 договір оренди укладався для розміщення обладнання АТСК 50/20 та СПС. А отже, не можуть бути застосовані при вирішенні цього спору.

Відтак, обставини викладені апелятом в апеляційній скарзі не доводять наявності підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України для скасування рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення. Просить скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

У зв'язку з чим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В засіданні апеляційного суду представник Прокуратури Івано-Франківської області доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представники виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Департаменту освіти і науки Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з'явився повторно будучи належним чином повідомленим про дату,час і місце розгляду справи, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду постановлене в справі рішення відповідає зазначеним вимогам закону в повній мірі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №526 від 2 жовтня 2013 року «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» вирішено укласти договір оренди нежитлових приміщень з членом Національної спілки художників України ОСОБА_1 на нежитлове приміщення по вул. Франка, 14 в м. Івано-Франківську. Зокрема, для використання під творчу майстерню на період до 31 серпня 2016 року включно з умовою, що орендар зобов'язується в термін до 20 жовтня 2013 року укласти угоду про співпрацю з адміністрацією загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 (а.с.11).

На підставі цього рішення 25 жовтня 2013 року між виконавчим комітетом міської ради в особі першого заступника міського голови м. Івано-Франківська Фітеля З.І. та фізичною особою ОСОБА_1 (членом національної спілки художників України) укладено договір оренди нежитлових приміщень №ДО-3653. Відповідно до його умов орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 16,9 кв.м, розташоване на першому поверсі в будівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення передаються в оренду для використання під творчу майстерню (а.с.12-15).

Цього ж дня Фонд комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська в особі голови Фонду, Управління освіти і науки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в особі начальника управління, які діяли від імені власника приміщень - Івано-Франківської міської ради, та ОСОБА_1 підписали акт приймання-передачі в оренду спірного приміщення (а.с.17).

Як підтверджується матеріалами справи в подальшому п. п. 1., 1.2. рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 559 від 18 серпня 2016 року «Про оренду об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Івано-Франківська» термін дії оспорюваного договору оренди нежитлових приміщень продовжено до 31 липня 2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як передбачено ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами 1,5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним органам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизовуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про освіту» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції: забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.

Ч.4 статті 61 Закону України «Про освіту» передбачено, що додатковими джерелами фінансування навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти є, в тому числі і доходи від від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Згідно з п. 8 частини 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 травня 2010 року № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності» навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 «Закону України «Про освіту» об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Відтак, зі змісту вказаних норм вбачається, що надання примішень навчальних закладів в оренду можливе, але за наявності двох умов: якщо вони не використовуються у навчально-виховних цілях (тобто коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі), а також якщо вони не фінансуються з державного бюджету.

Встановлено і це підтверджується листом Івано-Франківської ЗОШ № 3 від 30 травня 2017 року № 241, що спірне приміщення має окремий вхід з вулиці Франка. Вхід до нього безпосередньо зі школи неможливий. Приміщення не використовувалось для потреб навчально-виховного процесу та освітньої діяльності, оскільки є сирим, холодним і невеликим за об'ємом. Передача в оренду вказаного приміщення погоджена з дирекцією школи, Департаментом освіти і науки Івано-Франківської міської ради та Фондом комунального майна міста Івано-Франківська. Необхідності учнів школи чи колективу ЗШ № 3 у використанні цього приміщення немає. Навпаки, орендар ОСОБА_1 неодноразово надавав допомогу школі у вигляді проведення майстер-класів та наданні сувенірів для нагородження учнів школи (а.с.73).

Також матеріалами справи доведено, що у творчій майстерні «Вернісаж» проводиться майстер-клас з декоративно-прикладного та образотворчого напрямку з учнями старших класів інших шкіл міста, залучаються учні до творчих занять під час роботи пришкільного мовного табору, тощо (а.с.45,46,47,49,115,116,117).

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо використання ОСОБА_1 спірного майна виключно для комерційної діяльності, в ущерб навчально-виховного процесу не заслуговують на увагу.

Надуманими є також і інші доводи апеляційної скарги.

Так, відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору) нерухоме майно органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, правоохоронних органів і органів доходів і зборів, що не використовується зазначеними органами для здійснення своїх функцій, може бути передано в оренду без права викупу орендарем та передачі в суборенду.

При цьому не можуть бути об'єктами оренди: об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників, причалів морських портів), а також об'єкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», які випускають підакцизну продукцію, крім цілісних майнових комплексів, які випускають підакцизну продукцію, переданих в оренду до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 29 червня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» загальнодержавне значення мають: об'єкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Водночас, як вбачається зі статуту Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3, затвердженого рішенням сесії Івано-Франківської міської ради № 1431-45 від 12 червня 2014 року, школа створена і знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Івано-Франківська. Засновником (власником) навчального закладу є Івано-Франківська міська рада. Управління НВК здійснюється його засновником. Фінансово-господарська діяльність НВК здійснюється на основі його кошторису згідно з чинним законодавством. Джерелами фінансування кошторису є кошти місцевого бюджету у розмірі, передбаченому нормами фінансування загальної середньої освіти для забезпечення навчального процесу в обсязі, визначеному Державним стандартом загальної середньої освіти, кошти фізичних, юридичних осіб, кошти отримані від надання платних послуг, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, навчально-дослідних ділянок, підсобних господарств, благодійні внески юридичних та фізичних осіб (а.с.74-84).

Окрім того, з'ясовано, що орендоване приміщення є пам'яткою культурної спадщини. У зв'язку із цим на виконаня вимог ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» 8 липня 2014 року між ОСОБА_1 та управлінням культури, національностей та релігії Івано-Франківської обласної державної адміністрації укладено охоронний договір на памятку культурної спадщини №311 (а.с.42-43).

Відтак, оскільки нежитлове примішення по АДРЕСА_1 не відноситься до об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відповідно також були відсутні перешкоди у вирішені питання про його передачу в оренду ОСОБА_1

Зважаючи на вищезазначені обставини суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Івано-Франківської місцевої прокуратури.

Неспроможними є посилання апелянта і щодо незастосування місцевим судом при вирішенні спору висновків, які містяться у постановах Вищого Господарського суду України від 15 жовтня 2014 року у справі №910/17883/13, від 8 жовтня 2014 року у справі №906/231/14, від 4 вересня 2014 року у справі №910/4113/14 та у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі 911/1610/16.

Згідно із ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що у вищезазначеній постанові Верховного Суду хоча і застосовано одні і ті ж норми матеріального права, що і в даній справі, однак обставини в цих справах є абсолютно різними, і стосуються інших правовідносин.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи вищенаведене слід дійти висновку, що позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів порушення будь-яких прав чи інтересів держави в особі Департаменту освіти і науки Івано-Франківської міської ради як внаслідок прийняття оскаржуваних рішень, так і внаслідок укладення договору оренди. А тому обґрунтовано з цих підстав відмовлено в задоволенні як основної вимоги щодо незаконності рішення ради, так і інших, що є похідними від неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка.

Відтак підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 14 травня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 6 вересня 2018 року.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин