РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1184/18

Справа № 510/1252/18

05.09.2018року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку згідно сертифікату на земельну частку серії НОМЕР_1, зареєстрованого 08 серпня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 185.

За життя померла ОСОБА_2 не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем є донька померлої - позивач по справі - ОСОБА_1

На день смерті ОСОБА_2 проживала сама.

Через деякий час після смерті матері позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 14 лютого 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката ОСОБА_3, відповідно до якої він просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та проти його задоволення не заперечують.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку згідно сертифікату на земельну частку серії НОМЕР_1, зареєстрованого 08 серпня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 185.

За життя померла ОСОБА_2 не залишила заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Єдиним спадкоємцем є донька померлої - позивач по справі - ОСОБА_1

На день смерті ОСОБА_2 проживала сама, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Нагірненської сільської ради № 1443 від 25 жовтня 2017 року.

Через деякий час після смерті матері позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 14 лютого 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР.

Так, згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Частиною 1 ст. 529 ЦК Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Позивач є донькою померлої, а тому відноситься до спадкоємців першої черги на майно останньої.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно із довідкою № 21 від 25 травня 2018 року виданою СВК «Буджак» позивач після смерті матері отримувала орендну плату за землю, яка оброблялась та використовувалась підприємством СВК «Буджак» на правах оренди відповідно до договору. Таким чином ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на ім'я померлої ОСОБА_2, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують правопомерлої ОСОБА_2 на спірне спадкове майно, спадкоємцем якої за законом є ОСОБА_1, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на спадкове майно у вигляді права власності на земельну ділянку площею 3,34 умовних кадастрових гектарів на території Нагірненської сільської ради Ренійського району Одеської області, яка раніш належала - ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно сертифікату на земельну частку серії НОМЕР_1 зареєстрованого 08 серпня 1996 року у книзі реєстрації сертифікатів на право земельну частку (пай) № 185.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова