РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2018 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря Бондар С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні по суті справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, встановлення факту окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визначення частки у спільній сумісній власності, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Жмеринка Вінницької області померла ОСОБА_6. З 1985 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року по день її смерті позивач проживав з ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Таким чином позивач зазначає, що три роки він з ОСОБА_6 жив у зареєстрованому шлюбі, а чотирнадцять років до реєстрації шлюбу та чотирнадцять років після розірвання шлюбу проживали разом як чоловік і дружина. В період спільного проживання в 1994 році позивач разом з ОСОБА_6 на отриманій нею земельній ділянці в с. Леляки Жмеринського району розпочали будівництво будинку по АДРЕСА_1, яке закінчили в 1997 році. Однак будинок прийнятий в експлуатацію не був, правовстановлюючі документи на нього не оформлені. Позивач підкреслює, що значну частину будівельних робіт виконував він особисто, для виконання решти робіт наймав людей і оплачував їхню роботу. Основні витрати сімейного бюджету в той період йшли на будівництво. Після закінчення будівельних робіт позивач та ОСОБА_6 оселились в цьому будинку та весь подальший час спільно в ньому проживали, вели господарство. У них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_3. Після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями першої черги спадкування є позивач та відповідачі по справі, які подали до Жмеринської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. До складу спадкового майна входить 1/2 частина не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який належав спадкодавцю та позивачу на праві спільної сумісної власності. В свою чергу відповідач ОСОБА_4 заперечує право позивача на 1/2 частину вказаного будинку і вважає, що до спадкової маси входить весь будинок. Тому позивач просив встановити факт його постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без шлюбу з листопада 1985 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_6; визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на неприйнятий в експлуатацію будинок АДРЕСА_1 становила 1/2. 11 грудня 2017 року, 12 січня 2018 року та 31 січня 2018 року позивач подавав заяви про уточнення позовних вимог, в остаточній редакції яких просив встановити факт його постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з червня 1994 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_6; встановити факт окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в період з червня 1994 року по 9 січня 1996 року подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, шлюб яких було зареєстровано 20 лютого 1983 року і розірвано 9 січня 1996 року; визначити, що належна позивачу частка в праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 та господарські споруди становить 1/2, а інша 1/2 частина належить ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.2, 87-88, 98-99, 117-118) .

31 травня 2017 року позовну заяву в первинній редакції ухвалою судді було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.21).

Ухвалою судді від 23 червня 2017 року було відкрито провадження у цій справі після усунення позивачем недоліків позовної заяви, витребувано з Жмеринської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6, а також з Жмеринського районного структурного підрозділу КП «ВООБТІ» інвентаризаційну справу на будинок АДРЕСА_1 (а.с.31).

Ухвалою суду від 10 липня 2017 року попереднє судове засідання було відкладено у зв'язку з неявкою відповідачів по справі (а.с.56).

Ухвалою суду від 9 листопада 2017 року позов в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_8 було залишено без розгляду на підставі клопотання представника позивача (а.с.77).

Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року справу було призначено до судового розгляду (а.с.83).

Ухвалою суду від 12 січня 2018 року вирішено питання про продовження розгляду цієї цивільної справи в порядку загального позовного провадження згідно ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року та призначено по справі підготовче судове засідання (а.с.103).

Ухвалою суду від 12 січня 2018 року підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.104).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснює, що з померлою ОСОБА_6 він познайомився в травні 1994 року. Вона йому не сказала, що одружена. Потім вони спільно проживала в гуртожитку по АДРЕСА_2. В них був спільний побут, бюджет. У ОСОБА_6 була земельна ділянка в с. Леляки Жмеринського району. В червні 1994 року вони почали там будувати будинок: спільно наймали працівників, спільно оплачували їхню роботу. Будівництво завершили в 1997 році. Колишнього чоловіка ОСОБА_6 позивач бачив лише один раз ще в гуртожитку в 1998 році. Сам ОСОБА_1 до цього також був одружений і з колишньою дружиною проживав в смт. Літин Вінницької області. Восени 1994 року цей шлюб було розірвано. Оскільки в с. Лопатинці Жмеринського району в позивача наявне велике господарство, то він часто їздить туди. Значиться зареєстрованим в спірному будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_6 допомагала йому поратись по господарству в с. Лопатинці на вихідних. ОСОБА_6 померла від проблем з артеріальним тиском, не зверталась до лікаря, не лікувалась.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні, посилаючись на норми СК України та ЦК України, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя, просить визначити, що належна його довірителю частка у будинку АДРЕСА_1 становить 1/2, встановивши факт проживання однією сім'єю його довірителя і ОСОБА_6 без шлюбу з червня 1994 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року до ІНФОРМАЦІЯ_6; а також встановити факт окремого проживання ОСОБА_6 зі своїм першим чоловіком ОСОБА_7 з червня 1994 року по 9 січня 1996 року.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнає повністю і пояснює, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач одружився з його матір'ю ОСОБА_6 до цього. Себе він пам'ятає з п'яти років. Жили всі разом, в батьків був спільний бюджет. Чому батьки офіційно розлучились, відповідачу не відомо. В спірному будинку продовжує проживати з батьком.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнає повністю. Пояснює, що він є сином померлої ОСОБА_6 Вказує, що насправді позивач проживав в с. Лопатинці Жмеринського району, а ОСОБА_6 проживала АДРЕСА_1. Мати сама будувала спірний будинок, сама сплачувала кошти робітникам. Розповідає, що позивач ОСОБА_1 прийшов в їхню сім'ю, коли ОСОБА_4 було 13-14 років, на той час вони з матір'ю проживали в гуртожитку. Це не були сімейні стосунки, він просто приходив, близько п'яти разів на тиждень. Постійно не проживав, не пам'ятає, щоб у них був спільний сімейний бюджет. Гроші ОСОБА_4 завжди давала мати. Коли ОСОБА_1 з'явився в їхньому житті, хата в с. Леляки вже була збудована, однак чи були здійснені внутрішні роботи - відповідач не пам'ятає. Будівництво розпочалось, коли ОСОБА_4 було близько 10 років. Мати працювала на хутровій фабриці і сама будувала будинок. З батьком ОСОБА_4 померла перестала проживати десь з 1996 року. А з ОСОБА_1 вона врешті розірвали шлюб, бо позивач її бив. Через це у ОСОБА_4 погані відносини з позивачем. Самого ОСОБА_4 позивач постійно виганяв зі спірного будинку.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 зазначає, що його довіритель не визнає позову, оскільки вважає, що позивач спільно не проживав з його покійною матір'ю, між ними не було почуттів поваги та любові, спільного побуту. Спірний будинок його мати побудувала сама. Підтвердження свідків не можуть бути доказом спільного проживання за відсутності інших доказів, про що неодноразово наголошував Верховний Суд.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснює, що вона проживала по сусідству з ОСОБА_6 в гуртожитку, дружили. З 1990 року колишній чоловік ОСОБА_6 з нею вже не проживав, вона жила сама в 12 кімнаті, а свідок - в 13. Померлій надали земельну ділянку. З позивачем ОСОБА_1 вона проживала з липня-серпня 1994 року в гуртожитку. Він ночував в неї кожний день, ходив на роботу, їв на спільній кухні. Спочатку вони жили добре, пізніше відносини погіршились, були скандали. Бюджет у них був спільний. Крім цього, вони тримали бджіл, садили полуницю, малину, картоплю, возили це на продаж. Свідок вказує, що особисто допомагала їм при будівництві спірного будинку, в який вони вселились в 2000 році. Стосунки в них тривали з 1994 року по 2000 рік. В цей час проживали разом. До знайомства з ОСОБА_1 померла ОСОБА_6 змогла лише здійснити підготовку по закладці фундаменту для будинку. Влітку позивач жив в с. Лопатинці, а взимку в с. Леляки з ОСОБА_6. Свідок не бачила, хто розраховувався з робітниками.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснює, що він здійснював будівництво спірного будинку в с. Леляки Жмеринського району, в нього була своя бригада. Його запросили на будівництво в червні 1994 року, на той час були здійснені лише земляні роботи, на ділянці знаходились будівельні матеріали. Йому відомо, що позивач був співмешканцем ОСОБА_6, він розраховувався з ОСОБА_10 доларами США, ходив купувати матеріали для даху. Свідку здавалось, що бюджет у них спільний.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з позивачем та померлою ОСОБА_6. Вони дружили сім'ями. Спочатку вони жили в гуртожитку, почали будувати будинок. Після того, як вони збудували будинок, почали частіше зустрічатися. З померлою ОСОБА_6 свідок була знайома з 1990 року. Батька відповідача ОСОБА_4 ніколи не бачила, їй відомо, що він помер. ОСОБА_6 розповідала їй, що ОСОБА_1 хороший чоловік, жили вони разом до смерті ОСОБА_6 як подружжя. Чи припиняли вони відносини, свідку не відомо. ОСОБА_6 їздила в с. Лопатинці, допомагала позивачу по господарству. Свідок безпосередньо не була на будівництві, однак ОСОБА_6 розповідала їй, що робітників привозив ОСОБА_1. ОСОБА_11 так зрозуміла, що будинок вони разом збудували. Позивач виховував сина ОСОБА_6, вчив його таблиці множення, робив з ним уроки. Крім цього, після смерті ОСОБА_6 позивач забрав до себе її маму, яка злягла. Сварок між подружжям не пам'ятає, постійно бачила їх разом до смерті ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що проживала поряд з померлою ОСОБА_6 в гуртожитку. Остання проживала там з 1990 року разом з сином ОСОБА_4. В 1994 році до них перейшов жити позивач. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 жили разом з осені 1994 року як подружжя, разом їздили в село. Батька ОСОБА_4 бачила один раз, коли він сварився з ОСОБА_6. Свідку відомо, що позивач та померла ОСОБА_6 разом будували будинок в с. Леляки Жмеринського району десь з весни 1995 року. Свідок особисто була на будівництві, її запросили подивитись. Коли завершили будівництво - свідку не відомо. Вони зробили дві кімнати і кухню та й поселились там жити. Жили дружно, все робили разом. ОСОБА_4 жив з ними. Свідок підтвердила, що з 1994 року по день смерті ОСОБА_6 позивач проживав з нею разом, пізніше забрав її маму до себе, а згодом здійснив її поховання.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що позивача знає з 1982 року. Йому відомо, що в нього була дружина ОСОБА_11, з якою той розлучився. Пізніше, коли свідок повернувся з м. Москви, а це було в період 1993-1996 рр., то дізнався, що в ОСОБА_1 з'явилась нова дружина ОСОБА_6. Вони запросили ОСОБА_13 в гості до себе в гуртожиток. Жили вони разом як чоловік і дружина. В ОСОБА_6 був ще син маленький. Будинок в АДРЕСА_1 будували разом. На прохання позивача свідок також допомагав у будівництві, зокрема, господарських споруд. Платив позивач, свідок так зрозумів, що зі спільних грошей. ОСОБА_13 зрозумів, що позивач і ОСОБА_6 разом будували цей будинок. Про те, що вони розлучилися, свідку нічого не відомо. Останній раз чув, що вони сварилися, ще коли ті жили в гуртожитку. В с. Лопатинці позивач має будинок та господарство: свині, корова, був кінь. Маму померлої ОСОБА_6 позивач забрав до себе.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що позивача знає з дитинства. В позивача є будинок і господарство в с. Лопатинці Жмеринського району, однак він там не проживає постійно. З червня 1995 року свідок проживав у сусідньому гуртожитку по АДРЕСА_2, а тому йому відомо, що позивач дійсно проживав з ОСОБА_6 як чоловік і дружина. В 1996 році свідок допомагав їм на будівництві будинку в с. Леляки Жмеринського району. За виконану свідком роботу розраховувався позивач. ОСОБА_6 їздила разом з позивачем в с. Лопатинці і допомагала там по господарству.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що його жінка проживає в с. Лопатинці, так і він познайомився з позивачем. Йому відомо, що той проживав з ОСОБА_6. Чи був цей шлюб зареєстрований чи ні - свідку не відомо. Кілька разів заходив до них в гості, жили вони в кімнаті разом. Коли вони будували будинок в с. Леляки Жмеринського району, то свідок підвозив їм каміння на фундамент, пам'ятає, що бачив на будівництві ОСОБА_14. Позивач розраховувався бартером, одного разу дав 50 доларів США.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що позивач і померла ОСОБА_6, були сім'єю, однак з якого року проживали - йому не відомо. Почали жити разом ще в гуртожитку, вели спільне господарство. В с. Лопатинці вони приїздили разом, пам'ятає ОСОБА_6 вагітною. Свідку відомо, що подружжя жило в с. Леляки Жмеринського району, збудували там будинок. Особисто на будівництві ОСОБА_16 не був. В 2012 році він переробив п'ять вікон у спірному будинку, працював там два тижні, бачив, що відносини в позивача з ОСОБА_6 хороші. Матеріал на нові вікна надав позивач, а роботу свідок виконав безкоштовно.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що померлу ОСОБА_6 вона знала з 2008 року, вони разом працювали в магазині. Відносини в ОСОБА_6 та позивача були погані, оскільки той її постійно ображав. Свідку про це відомо, оскільки вона в 2010 році клеїла шпалери в спірному будинку, бувала там близько 40 разів, однак позивача там бачила 4 рази, коли той приносив воду для прибирання. Позивач проживав в с. Лопатинці. ОСОБА_6 їздила до нього туди, а він в свою чергу приїжджав до неї. Свідок особисто не бачила, чи позивач давав гроші на будівництво. Коли ОСОБА_6 виповнилось 52 роки, свідок їй подзвонила, щоб привітати, а та в свою чергу розповіла їй, що ОСОБА_1 її побив, через це вона півтора тижні не ходила на роботу. Свідок бачила ОСОБА_6 після побиття і та була «чорна» від синців. Разом позивача з ОСОБА_6 свідок не бачила. Крім цього, свідок пояснила, що з покійною ОСОБА_6 вони були близькими подругами і та їй розповіла, що спірний будинок вона почала будувати сама, ОСОБА_1 прийшов, коли вже майже все було зроблено.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона також проживала в гуртожитку по АДРЕСА_2 в той самий період, що і ОСОБА_6. Познайомилися вони в 1985 році. В 1989 році свідок переїхала жити в м. Іркутськ, приїздила в м. Жмеринка один раз в рік. Коли приїздила, то зустрічалась з ОСОБА_6, вона продовжувала жити в гуртожитку з сином ОСОБА_4. Свідку відомо, що приблизно в 1985-1986 р.р. ОСОБА_6 отримала у власність земельну ділянку в с. Леляки Жмеринського району, підвозила туди будівельні матеріали: каміння, блок, деревину на дах. Коли свідок повернулась з м. Іркутськ, то ОСОБА_6 повідомила, що вийшла заміж та родила хлопчика. Не пам'ятає точно, в якому році це було. Потім їй стало відомо, що ОСОБА_6 розлучилась з ОСОБА_1. Особисто на будівництво спірного будинку свідок ніколи не приходила. Була присутня на похоронах ОСОБА_6.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засідання пояснила, що була знайома з ОСОБА_6 з 1980 року, допомагала у вихованні малого ОСОБА_4. ОСОБА_6 вийшла заміж в 1985 році за її сусіда. Однак чоловік ОСОБА_6 почав зловживати спиртними напоями. Якийсь період часу ОСОБА_6 винаймала житло в ОСОБА_19. Будівництво спірного будинку ОСОБА_6 розпочала в 1991 році. Після розлучення ОСОБА_6 проживала в гуртожитку з сином. Позивач з'явився в її житті в 1997 році. ОСОБА_4 переважно перебував у ОСОБА_19 вдома. Свідок не знайомилась з ОСОБА_1, оскільки той застосовував до ОСОБА_6 фізичне насильство. Витрати по будівництву будинку несла саме ОСОБА_6. Свідок особисто бачила будинок, коли там були вже вікна та двері, а підлога була лише в спальні. ОСОБА_1 поштукатурив одну кімнату, а ОСОБА_6 витрачала кошти на всю хату. Переважно ОСОБА_1 приїжджав, щоб побити ОСОБА_6 і їхав. В 1995 році будинок був завершений без внутрішніх робіт. Тобто коли ОСОБА_1 з'явився, то будинок вже стояв. Спочатку ОСОБА_6 жила з ОСОБА_1 в гуртожитку, а коли народився син, то вони перейшли жити в спірний будинок. Невдовзі по тому розлучились.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною відповідача ОСОБА_3 З ОСОБА_6 свідок працювала разом з 1988 року. У неї був чоловік та син. У 1990 році ОСОБА_6 розійшлась з чоловіком. З серпня 1994 року ОСОБА_6 почала проживати з ОСОБА_1 однією сім'єю. В гуртожитку жили до 2000 року, потім переїхали в спірний будинок, де проживали до смерті ОСОБА_6. Цей будинок позивач з ОСОБА_6 почали будувати в 1994 році. Сім'я ОСОБА_20 позичала кошти на будівництво цього будинку. Щоб віддати борг, позивач продав автомобіль. Свідок неодноразово була на будівництві, бачила, що позивач привозив будівельні матеріали, особисто працював. Свідок підтвердила, що ОСОБА_6 з позивачем вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Вона ніколи не бачила, щоб вони сварились.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала в гуртожитку по АДРЕСА_2. Після того, як ОСОБА_6 розлучилась з чоловіком, то кілька років вона жила одна. В 1994 році в неї з'явився ОСОБА_1, в гуртожитку вони жили разом, їздили в Одесу на ринок, будували хату, обробляли город, садили малину, заробляли гроші. ОСОБА_4 також виховували разом. Були в них і скандали, навіть розлучились, однак продовжували проживати разом. Свідок так зрозуміла, що будинок вони збудували разом за спільні кошти.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 з ОСОБА_6 з червня 1994 року проживали разом в гуртожитку. Почали будувати будинок в с. Леляки. ОСОБА_1 продав автомобіль, а гроші вклав у будівництво. Свідок підтвердила, що гроші вони заробляли разом, шили шуби з хутра і продавали.

Заслухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Жмеринка Вінницької області (а.с.6).

Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища 20 березня 1999 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_1 (а.с.7). Цей шлюб було розірвано 21 лютого 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8).

Відповідно до копії свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.9).

Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, який був виготовлено станом на 10 серпня 2007 року, правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Загальна площа будинку складає 111,2 кв.м. по внутрішніх обмірах, в тому числі житлова площа - 64,1 кв. м.. Інвентаризаційна вартість - 113894 грн (а.с.10-13).

Відповідно до копії спадкової справи №67/2017 померлої ОСОБА_6, заяви про прийняття спадщини після її смерті подали її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4, мати ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відмовилася від прийняття спадщини, подавши про це відповідну заяву 17 лютого 2017 року. Серед матеріалів спадкової справи наявна довідка виконкому Леляцької сільської ради від 1 лютого 2017 року №177 згідно з якою на час відкриття спадщини разом із ОСОБА_6 були зареєстровані та проживали АДРЕСА_1: син ОСОБА_4, співмешканець ОСОБА_1 та син ОСОБА_3. Заповіту ОСОБА_6 на випадок своєї смерті не залишила (а.с.38-52).

Згідно з копією свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Леляки Жмеринського району померла мати ОСОБА_6 (а.с.55).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було розірвано 9 січня 1996 року (а.с.81).

В судовому засіданні також була досліджена інвентаризаційна справа №307 на житловий будинок по АДРЕСА_1, з якої видно, з яких саме матеріалів було збудовано житловий будинок та господарські споруди. Згідно оцінювального акту будинок 1994 року побудови, станом на 2007 рік інвентаризаційна вартість - 67982 грн. В 1996 та 1997 році збудовані господарські споруди, що узгоджується з даними, які були раніше досліджені з копії технічного паспорта. Відповідно до копії рішення №42 від 27 липня 2007 року виконкому Леляцької сільської ради за ОСОБА_6 визнано право приватної власності на житловий будинок, будівлі та споруди по АДРЕСА_1 та вирішено видати їй свідоцтво про право власності.

З копії технічного паспорта та інвентаризаційної справи видно, що ОСОБА_6 одноосібно розпочала оформлювати правовстановлюючі документи на житловий будинок по АДРЕСА_1 (у всіх документах значиться лише її прізвище як замовника робіт).

Оцінивши вищевказані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд, відповідно до вимог статей 77, 78, 79, 80 ЦПК України, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, отримані в порядку встановленому законом, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а в своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Підставою позову є ті фактичні обставини, на яких позивач обгрунтовує свої вимоги, а також правові норми, на які він посилається в підтвердження своїх вимог : це проживання однією сім'єю з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу на протязі п'яти років та через три роки окремого проживання ще на протязі чотирнадцяти років, а також спільна побудова спірного будинку по АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги поняттям за ЦК України спільної сумісної власності, правом її поділу, а також нормами СК України щодо права на майно чоловіка і жінки, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Водночас, відповідач ОСОБА_4, який є сином померлої від першого шлюбу не визнає за позивачем такого права, оскільки вважає, що спірне нерухоме майно було збудовано його матір'ю самостійно, а позивач ніякого стосунку до цього майна не має.

Предметом позову є встановлення фактів постійного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_6 без шлюбу з червня 1994 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 та окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в період з червня 1994 року по 9 січня 1996 року подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, шлюб яких було зареєстровано 20 лютого 1983 року і розірвано 9 січня 1996 року, а також матеріально-правова вимога позивача до відповідача про визнання за позивачем права власності на майно - 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Вказаний спір регулюється положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України (від 20.06.1969 № 2006-VII) та Сімейного кодексу України.

З показань свідків випливає, що з 1994 року ОСОБА_6 проживала в гуртожитку по АДРЕСА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1. Документальні підтвердження цього факту відсутні. Разом з тим суд враховує, що встановити факти окремого проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з червня 1994 року по 9 січня 1996 року, а також встановити факт постійного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 1994 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року по 1 січня 2004 року не представляється можливим, оскільки правова підстава для встановлення таких юридичних фактів з'явилася лише з набранням чинності Сімейним кодексом України 2003 року та Цивільним процесуальним кодексом України 2004 року, тобто з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав положень про встановлення режиму окремого проживання чи встановлення факту проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу.

Що ж стосується встановлення факту постійного проживання позивача з ОСОБА_6 з 1 січня 2004 по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, то суд виходить із наступних положень чинного законодавства.

Сімейне законодавство, а саме частини 1 та 2 статті 21 Сімейного кодексу України чітко визначають, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Водночас відповідно до частини першої статті 74 СК України у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тому при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка була висловлена в постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

В постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц Касаційний цивільний суд зауважив, що для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Також Суд нагадав, що визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. А збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об'єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було наданого жодного належного та допустимого доказу, крім показань свідків, який би підтверджував, що він з ОСОБА_6 дійсно вів спільне господарство, мав спільний бюджет, ніс спільні витрати в період з 1 січня 2004 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6. Те, що позивач зареєстрований в спірному житловому будинку, проживав там за життя ОСОБА_6 та продовжує й надалі там проживати не свідчить про те, що в них з ОСОБА_6 був спільний бюджет, і вони несли якісь спільні витрати. Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_6 розпочала оформлення правовстановлюючих документів на будинок лише на своє ім'я. В квитанціях про оплату за виготовлення технічного паспорту міститься її прізвище. В матеріалах справи відсутні документи (квитанції, чеки), які б свідчили, що позивач ніс будь-які витрати по будівництву та утриманню спірного будинку.

Оскільки відсутні правові підстави встановити факти окремого проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з червня 1994 року по 9 січня 1996 року та постійного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 1994 року по 20 березня 1999 року та з 21 лютого 2002 року по 1 січня 2004 року, а факт постійного проживання однією сім'єю позивача з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 підтверджений лише показаннями свідків, що є недостатнім для його встановлення, - то суд вважає, що в задоволенні цих вимог слід відмовити. Водночас, суд враховує, що встановлення факту спільного проживання допускається тільки у разі не перебування особи в цей час у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а позивач просить, зокрема, встановити, що ОСОБА_6, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, в той же час перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ним.

Враховуючи вищевикладене, не підлягає задоволенню і вимога про визначення, що частка позивача в праві спільної власності на будинок АДРЕСА_1 та господарські споруди становить 1/2, оскільки станом на 1994 рік, коли відбувалось будівництво спірного будинку, ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. На момент укладення шлюбу з позивачем житловий будинок вже був збудований. Чинне на той момент законодавство не містило положень про режим майна осіб, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Крім цього, позивачем не було подано жодного доказу про те, скільки коштів і на що саме він витратив при будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1. Таким чином, його участь в створенні чи утриманні цього майна є недоведеною.

З вищенаведених міркувань суд не приймає до уваги посилання позивача на положення ЦК України, які регулюють право спільної сумісної власності, так як такого права, на думку суду, він не набув.

У зв'язку з цим суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову витрати позивача в розмірі 8200 грн (а.с.96) слід за ним залишити.

Керуючись статтями 12, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 21, 74 СК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, встановлення факту окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визначення частки у спільній сумісній власності відмовити.

Судові витрати в сумі 8200 грн залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області.

Головуючий К.Шепель