Справа № 309/1811/18
Провадження № 2/309/1298/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Бринзей Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хуст за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до територіальної громади села Стеблівка в особі Стеблівської сільської ради про визнання права спільної часткової власності на майно колишнього колгоспного двору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4І звернулися до суду із позовом до територіальної громади села Стеблівка в особі Стеблівської сільської ради про визнання права спільної часткової власності на майно колишнього колгоспного двору за адресою с. Стеблівка, вул. Салдобошська, 315 Хустського району Закарпатської області.

В обґрунтування позову зазначено, що 17 травня 1996 року помер ОСОБА_5 - чоловік позивачки ОСОБА_1, батько позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 159899 від 18 травня 1996 року.

Навесні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Хустської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Після ознайомлення з документами, нотаріусом було розяснено, що позивачі не можуть отримати в органах нотаріату свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, оскільки зі змісту правовстановлюючого документа вбачається, що право власності на житловий будинок визнано за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_5 У свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Свідоцтво на право власності на житловий будинок колгоспному двору мало бути переоформлене на фізичних осіб членів колгоспного двору після припинення колгоспних дворів у звязку із прийняттям Закону Української РСР «Про власність» від 07 лютого 1991 року, але цього своєчасно не було зроблено. На теперішній час з метою визначення складу членів колгоспного двору та розміру їх часток у майні колгоспного двору на момент його припинення позивачі змушені звернутися до суду.

Оскільки право власності на житловий будинок залишилось зареєстрованим за колгоспним двором, то через відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно позивачі не можуть в нотаріальному порядку оформити свої права на житловий будинок, у звязку з чим змушені звернутися до суду з позовом.

Житловий будинок №315 по вул. Салдобошській в с. Стеблівка Хустського району Закарпатської області, в якому проживала сімя позивачів належав колгоспному двору. 22 березня 1989 року виконкомом Хустської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Хустської районної ради народних депутатів № 50 від 06 березня 1989 року ОСОБА_5 було видане свідоцтво на право власності колгоспного двору на житловий будинок, яким посвідчувалось, що житловий будинок вцілому з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Стеблівка по вулиці Леніна за № 315 (248), дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_5.

Згідно з свідоцтвом від 06 березня 1989 року будинок зареєстрований в Хустському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві власності за колгоспним двором, головою якого являється ОСОБА_5, 22 березня 1989 року за реєстровим № 231 в реєстровій книзі № 2, стор. 185.

Житловий будинок № 315 на вул. Салдобошській в с. Стеблівка Хустського району Закарпатської області було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членами були ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_1 (його дружина), дочка ОСОБА_1 (теперішнє прізвище Кадар) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_1 (теперішнє прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

Виходячи з рівності часток усіх членів колгоспного двору, на час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року частка кожного як членів колгоспного двору у майні колгоспного двору, у тому числі у праві власності на житловий будинок, мала становити 1/5 частку.

На момент припинення колгоспного двору ОСОБА_5 набув права власності на 1/5 частину і на час смерті був власником житлового будинку розташованого за адресою с. Стеблівка, вул. Салдобошська, 315 Хустського району Закарпатської області. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/5 частку у праві власності на цей будинок.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, позивачі є такими, що прийняли спадщину за померлим ОСОБА_5, оскільки фактично вступили у володіння та користування спадковим майном.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять ухвалити рішення про визнання за ними права спільної часткової власності в рівних частках по 1/4 на кожного на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Закарпатська область, Хустський район, село Стеблівка, вулиця Салдобошська, 315.

У підготовче судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4І не зявилися, подали заяви про розгляд справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задоволити.

Представник відповідача територіальної громади села Стеблівка в особі Стеблівської сільської ради у підготовче судове засідання не зявився. До суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника Стеблівської сільської ради, не заперечили проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обовязків.

В судовому засіданні встановлено, що 17 травня 1996 року помер ОСОБА_5 - чоловік позивачки ОСОБА_1, батько позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 159899 від 18 травня 1996 року.

Навесні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Хустської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Після ознайомлення з документами, нотаріусом було розяснено, що позивачі не можуть отримати в органах нотаріату свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, оскільки зі змісту правовстановлюючого документа вбачається, що право власності на житловий будинок визнано за колгоспним двором, головою якого був ОСОБА_5 У свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки.

Житловий будинок №315 по вул. Салдобошській в с. Стеблівка Хустського району Закарпатської області в якому проживала сімя позивачів належав колгоспному двору. 22 березня 1989 року виконкомом Хустської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Хустської районної ради народних депутатів № 50 від 06 березня 1989 року ОСОБА_5 було видане свідоцтво на право власності колгоспного двору на житловий будинок, яким посвідчувалось, що житловий будинок вцілому з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Стеблівка по вулиці Леніна за № 315 (248), дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_5.

Згідно з свідоцтвом від 06 березня 1989 року будинок зареєстрований в Хустському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві власності за колгоспним двором, головою якого являється ОСОБА_5, 22 березня 1989 року за реєстровим № 231 в реєстровій книзі № 2, стор. 185.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспні двори були припинені 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до розяснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Житловий будинок № 315 на вул. Салдобошській в с. Стеблівка Хустського району Закарпатської області було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. На момент припинення колгоспного двору його членами були ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_1 (його дружина), дочка ОСОБА_1 (теперішнє прізвище Кадар) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_1 (теперішнє прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

На момент припинення колгоспного двору ОСОБА_5 набув права власності на 1/5 частину і на час смерті був власником житлового будинку розташованого за адресою с. Стеблівка, вул. Салдобошська, 315 Хустського району Закарпатської області. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/5 частку у праві власності на цей будинок.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. та п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 р. № 18/5, позивачі є такими, що прийняли спадщину за померлим ОСОБА_5, оскільки фактично вступили у володіння та користування спадковим майном.

Згідно з п. 113 Інструкції № 18/5 свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема: довідка, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця.

За ЦК України 1963 року спадкуванням вважався перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом.

Згідно з ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Виходячи з рівності часток при спадкуванні за законом, передбаченої ст. 529 ЦК УРСР, за кожним із позивачів має бути визнано право власності на 1/4 частку у праві власності на будинок (по 1/5 власна частка члена колгоспного двору та по 1/20 (1/5 : 4) спадкова частка після смерті ОСОБА_5Ю.).

Згідно з абзацами 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування"свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину через відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину особа може звернутись до суду.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Питання судових витрат позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4І не ставлять.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 175, 200, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 328, 392, 1268 ЦК України, ст. ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549, 563 ЦК УРСР, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків 297495882), ОСОБА_2(реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) право спільної часткової власності в рівних частках по 1/4 на кожного, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Закарпатська область, Хустський район, село Стеблівка, вулиця Салдобошська, 315 (триста пятнадцять).

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: підпис ОСОБА_8

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_8