Провадження № 2/761/6967/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Горюк В.А.,

розглянувши у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про скасування обтяження рухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач 25.09.2012 р. уклала договір лізингу № DD00А! з ТОВ «Автоприват» за умовами якого придбала в кредит транспортний засіб марки КІА OPIRUS, чорного кольору, 2006 р. випуску, шасі № НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1. Відповідно до сертифікату № ФFR423814 від 01.10.2012 р. кредит на придбання вказаного автомобіля надавався позивачу у формі фінансового лізингу терміном на 5 років. Позивач прийняла автомобіль, отримала свідоцтво про реєстрацію. На підставі договору лізингу щомісячні платежі, визначені згідно графіку, та включають в себе і платіж по відшкодуванню частини вартості машини. Строк лізингу за договором становить 69 місяців з моменту підписання Додатку № 2 до договору (графік лізингових платежів). Додаток було підписано сторонами 09.10.2012 р. , останній платіж передбачений для здійснення - 06.10.2017 р. позивач сплатила в повному обсязі всі лізингові платежі, виконавши свої ообв»язання перед позивачем, що підтверджується довідкою банку від 26.07.2017 р.. Після погашення кредиту позивач звернулась до Регіонального сервісного центру МВС у Дніпропетровській області з метою зняття автомобіля з обліку і реєстрації ТЗ з собою. Проте, не змогла здійснити реєстрацію у зв»язку із тим, що автомобіль перебуває у заставі ПАТ «КБ «Надра». Як з»ясувалось існує зареєстроване обтяження від12.03.2014 р. за № 14234571, підстава для обтяження - є договір авто пакет № 8/2007/840-К/20-АП, боржник - ОСОБА_2. При цьому, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 09.10.2012 р. автомобіль був зареєстрований за ТОВ «Автоприват». На дату придбання позивачем автомобіля, який постійно знаходиться у її користуванні, обтяження також не було. Обтяження ж було зареєстроване після укладання договору застави від 02.03.2007 р. через 7 років. Зважаючи на викладене, на підставі Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач просить: скасувати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватне обмеження у вигляді застави рухомого майна, що зареєстроване 12.03.2014 р. за № 14234571 Держввним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі договору «Автопакет» № 8/2007/840-К/20-АП від 02.03.2007 р. щодо об»єкту обтяження - транспортного засобу КІА OPIRUS, чорного кольору, 2006 р. випуску, номер об»єкту НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2, де обтяжувачем є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», а боржником ОСОБА_2.

08.08.2018 р. у справі відкрито провадження та вирішено питання про доцільність її розгляду за правилами позовного провадження учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Як свідчать матеріали справи позивач ОСОБА_1 просила розглядати справу за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання представника відповідача.

Представник ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання не з»явився, про день та час його проведення повідомлявся належним чином.

Також від представника відповідача не надходило у встановленому законом порядку відзив на позов.

Су, керуючись положеннями ст.ст. 223, 280 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наданих доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Дослідивши надані докази, надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що 25.09.2012 р. між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоприват» було укладено договір про надання фінансового лізингу, шляхом приєднання позивачем до публічного договору № DD00А!.

За умовами зазначеного договору лізингодавець (ТОВ «Автопакет») передає лізингоотримувачу (ОСОБА_1) в лізинг автомобіль згідно специфікації , викладеної в Додатку № 3 на строк 60 місяців з моменту підписання сторонами Додатку № 2 (Графік лізингових платежів).

Як вбачається з Додатку № 1 до договору лізингу предметом договору став автомобіль OPIRUS, чорного кольору, 2006 р. випуску, номер кузова (шасі) № НОМЕР_3 вартістю 98 000,00 грн.

За Додатком № 1 документи, які передаються разом з транспортним засобом: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ від транспортного засобу, пульт сигналізації (за наявності), інструкція з обслуговування транспортного засобу, сервісна книжка.

Як свідчить наданий позивачем Акт прийому-передачі (копія Акту) ОСОБА_1 було передано: державний номер автомобіля НОМЕР_1, свідоцтво реєстрації НОМЕР_4.

Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, надана ОСОБА_1, свідчить про те, що транспортний засіб КІА OPIRUS, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ТОВ «Автоприват».

Також, ОСОБА_1 отримала сертифікат № АFR423814 на придбання у кредит автомобіля КІА Cee»d 2007 року випуску вартістю 98000,00 грн., кредитор - Автоприват, м. Дніпропетровськ, вул.. Героїв Сталінграда, 123.

Відповідно до виписки про погашення кредиту від 25.10.20013 р., копія якої долучена позивачем до матеріалів справи, ОСОБА_1 за договором № DD00А! від 25.09.2012 р. в період з 16.09.2008 р. по 25.10.2013 р. здійснювала платежі по кредиту.

Відповідно до положень Закону «Про фінансовий лізинг» фінансовий це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу), відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Суб'єктами лізингу можуть бути: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця, відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг».

За вимогами ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Так, Глава 58 Цивільного кодексу України містить параграф 6. Лізинг.

Відповідно до положень ст. 806 ЦК України За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

ОСОБА_1 зазначає, що сплатила всі передбачені договором платежі, не має заборгованості, проте не може здійснити реєстрацію автомобіля на своє ім»я, оскільки транспортний засіб перебуває у заставі відповідача ПАТ «КБ «Надра». Така обставина порушує права позивача.

З наданої позивачем витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 11.08.2017 року транспортний засіб КІА OPIRUS, чорного кольору, 2006 р. випуску, шасі № НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2 є предметом обтяження за договором обтяження, боржник - ОСОБА_2, обтяжував - ПАТ «КБ «Надра».

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Право власності, відповідно до ст. 41 ЦК України, є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано довідку ПАТ «КБ «Приватбанк» № L5LКVІ5FВD2JН209 від 26.07.2017 р. яка свідчить про те, що ОСОБА_1 станом на 26.07.2017 р. не має заборгованості перед ПАТ «КБ «Приватбанк».

Право власності за приписами ст. 328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В розумінні вимог чинного законодавства України право власності набувається, зокрема, з договорів.

Надані позивачем докази, як то копії: заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу, додатку № 1 до договору, графіку лізингових платежів, акту прийому - передачі, сертифікату № ФFR423814, довідка ПАТ «КБ «Надра» не свідчить про набуття ОСОБА_1 права власності на автомобіль.

Надані позивачем документи не надають змоги встановити умови за якими лізингоодержувач може набути право власності на предмет договору..

Зважаючи на викладене, позивачем не доведено, що її права було порушено ПАТ «КБ «Надра», яке є обтяжувачем транспортного засобу, що є предметом договору лізингу, укладеного з ТОВ «Автопакет».

Беручи до уваги вищенаведене, з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях та за відсутності доказів, які в розумінні чинного законодавства України, свідчать про набуття ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб, позов задоволенню не підлягає.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,200,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328,806, Законом України «Про фінансовий лізинг», суд -

ВИРІШИВ:

Позов позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про скасування обтяження рухомого майна залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

У такому випадку рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: