Справа № 758/8018/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н. М. ,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

за участю: представника позивача - адвоката Татунця В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійним, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 р. р. позивач ОСОБА_2, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, звернувся до районного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 29 березня 2017 року позивач позичив відповідачці на строк до 28 квітня 2017 р. грошові кошти у розмірі 24 150,00 дол. США, на підтвердження чого було укладено договір позики №1. Також на підтвердження позики відповідачка власноручно написала розписку щодо отримання від позивача грошових коштів в розмірі 24 150,00 дол. США, що еквівалентно сумі 653 740,50 грн. Позивач зазначив, що кошти відповідачем на день подання позовної заяви так і не повернені та відповідач ухиляється від повернення боргу. Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за розпискою виконав належним чином, надавши кошти у відповідній сумі ОСОБА_3, а відповідачка суму боргу за договором позики у встановлений строк не повернула, просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики № 1 від 29.03.2017р. (станом на 13.03.2018 р.) у сумі: 641 182 (шістсот сорок одна тисяча сто вісімдесят дві) гривні 50 коп. - основного боргу, 2% від простроченої суми - 628 358 (шістсот двадцять вісім тисяч триста п»ятдесят вісім) гривень 85 коп., індекс інфляції - 8172 (вісім тисяч сто сімдесят дві) гривні 11 коп.

В грудні 2017 р. відповідачем був поданий зустрічний позов, в якому ОСОБА_3, інтереси якої представлені ОСОБА_4, просила визнати недійсним вищевказаний договір позики № 1 від 29.03.2017 р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач за зустрічним позовом та її представник в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача за зустрічним позовом не подали.

Представник відповідача за зустрічним позовом - адвокат Татунець В.В. вважав за необхідне залишити вищевказаний зустрічний позов без розгляду в зв'язку з повторною неявкою позивача та його представника.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Дана справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що зустрічна позовна заява підлягає залишенню без розгляду за таких підстав.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача.

Зокрема частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його не з'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, можливе лише за відсутності заяви позивача про розгляд справи без його участі, і його нез'явлення перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом та її представник після подання зустрічного позову в жодне призначене з цього часу судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог закону, що підтверджено поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за відсутності не подано.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як вбачається з матеріалів справи, справа тривалий час перебуває в провадженні суду, але позивач за зустрічним позовом, звернувшись до суду з вищевказаним позовом, жодного разу не з'являвся в судові засідання. При цьому в судове засідання з'являвся представник відповідача за зустрічним позовом, який є представником позивача за первісним позовом.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на те, що позивач за зустрічним позовом повторно не з'явився в судове засідання та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд дійшов висновку, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача за зустрічним позовом права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257 ч.1 п.3, 258-260, 353 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійним - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. М. Ларіонова