ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 319/1387/14-ц

провадження № 61-5117св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року, ухвалене у складі судді Мальованого В. О., та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Дзярука М. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 8 серпня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6 000 грн у вигляді встановленого ліміту на кредитну карту зі сплатою 36 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказувало, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30 вересня 2014 року становить 12 731,26 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за кредитом, 5 136,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 750,62 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 594,35 грн штрафу (процентна складова).

За таких обставин просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 12 731,26 грн та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 12 731,26 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за кредитом, 5 136,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 750,62 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 250 грн штрафу (фіксована частина) та 594,35 грн штрафу (процентна складова).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 28 серпня 2008 року відповідач звернулась до позивача із заявою про надання кредиту з видачею кредитної карти і встановленням кредитного ліміту у сумі 3 300 грн, який пізніше збільшений до 6 000 гривень, з базовою процентною ставкою 36 процентів річних. Звертаючись до банку, відповідач вказала, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді; своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ«ПриватБанк», висловила згоду, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає договір про надання банківських послуг з наданням банку права збільшувати або зменшувати кредитний ліміт.

Відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому наявні підстави для стягнення заборгованості.

Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності заборгованості, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_4 не надала суду належних доказів на підтвердження повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Надані копії заяв, з якими вона зверталася до установи банку з проханням надати їй виписки за рахунком, не прийняті судом як доказ погашення кредитного зобов'язання.

Справа переглядалась апеляційним судом неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з'ясування обставин справи.

У серпні 2016 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила судові рішення скасувати.

У касаційній скарзі зазначила, що вона не порушувала умови договору та своєчасно вносила платежі на кредитну карту. Судами попередніх інстанцій не у повному обсязі з'ясовано обставини справи, а саме: коли і в якому розмірі вносились платежі на погашення кредиту; які платежі сплачені несвоєчасно, наслідки прострочення таких платежів.

Вказує, що вона зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» щодо підстав нарахування заборгованості за кредитною картою, однак на її листи відповіді не надійшло.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 28 серпня 2008 року відповідач звернулась до позивача із заявою про надання кредиту із видачею кредитної карти і встановленням кредитного ліміту у сумі 3 300 грн, який пізніше збільшений до 6 000 грн, з базовою процентною ставкою 36 процентів річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. При цьому відповідач вказала, що вона ознайомлена і згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», висловила згоду, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає договір про надання банківських послуг.

Судами встановлено, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором станом на 30 вересня 2014 року утворилася заборгованість у сумі 12 731,26 грн, з яких: 6 000 грн - заборгованість за кредитом, 5 136,29 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 750,62 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 594,35 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення апеляційним судом, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 212 ЦПК України в цій же редакції визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи (частина четверта

статті 338 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року у цій справі скасовано ухвалу апеляційного суду, якою рішення суду першої інстанції від 20 січня 2015 року залишено без змін з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою направлення справи на новий розгляд суд касаційної інстанції вказав, зокрема, невстановлення строку кредитного договору з урахуванням строку дії платіжної карти та строків внесення кожного платежу, у тому числі, прострочених.

У порушення вимог статей 212, 213, 214, 315, 338 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами, апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме: виписку з платіжних карток ОСОБА_4 НОМЕР_1 та НОМЕР_2, з яких одночасно списувалась нарахована банком заборгованість, не встановив строк дії вказаних платіжних карт та відповідність розрахунку заборгованості вказаним випискам, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 виклала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Апеляційним судом не встановлено строку дії платіжних карт ОСОБА_4, якому відповідає кінцевий строк повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим зроблено передчасний висновок про стягнення заборгованості з урахуванням нарахованих процентів за користування кредитом за період з 28 серпня 2008 року по 30 вересня 2014 року, не перевіривши право АТ КБ «Приват Банк» нараховувати передбачені договором проценти за прострочення вказаного періоду.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанцій не надано оцінки наявним у справі доказам та не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, на які вказував суд касаційної інстанції при направленні справи на новий апеляційний розгляд, ухвалене у справі судове рішення не можна вважати законними і обґрунтованими, тому відповідно до статті 411 ЦПК України таке судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду належить врахувати викладене, встановити строк дії платіжних карток ОСОБА_4, додержання строків внесення боржником кожного періодичного платежу та відповідні наслідки, порядок списання з них коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_4 з урахуванням відсутності у кредитора права на отримання передбачених договором процентів після спливу визначеного договором строку кредитування, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 липня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик