УХВАЛА

07 вересня 2018 року

м. Київ

справа № 755/4392/16-ц

провадження № 61-43200ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації

Позовна заява мотивована тим, що він є ліцензованим радіоаматором та має позитивний сигнал «UT6UA», що підтверджується дозволом на експлуатацію аматорської радіостанції № АС-32-0010139, виданим українським державним центром радіочастот 14 грудня 2012 року, та має найвищу кваліфікаційну категорію і 35-річний досвід радіоаматорства. На початку 2016 року позивач випадково дізнався, що відповідач ОСОБА_2, який також є ліцензованим радіоаматором із позитивним сигналом «UT2UU» поширив у мережі інтернет на сайті «433.com/ua» неправдиву інформацію стосовно позивача, яка завдає істотної шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача. Із змісту даної інформації слідує, що позивач є нібито членом кримінального угрупування та був причетний до якихось квартирних крадіжок. Вважає, що відповідач

ОСОБА_2 повинен спростувати вказану інформацію в такий же спосіб, який вона була поширена, а відповідач ОСОБА_3 забезпечити технічну можливість та умови для спростування такої інформації.

У зв'язку з викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь гідність та ділову репутацію позивача відомості, розповсюджені 21 та 22 квітня 2015 року в мережі інтернет на веб-сайті «433.com/ua»;

зобов'язати відповідача ОСОБА_2 публічно вибачитись перед ним за поширення неправдивих відомостей про його та спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена 21 та 22 квітня 2015 року в мережі інтернет на веб-сайті «433.com/ua»;

зобов'язати ОСОБА_3 як власника сайту «433.com/ua» розмістити на даному інтернет-ресурсі текст вибачень відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за поширення ним відносно позивача недостовірної інформації, яка була поширена 21 та 22 квітня 2015 року в мережі інтернет на веб-сайті «433.com/ua» та спростувати її як таку, що є недостовірною, принижує честь та гідність, ділову репутацію;

стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі

6 000,00 грн;

стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду у розмірі

4 500,00 грн;

стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу у розмірі

1 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

24 серпня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року становив 1 762,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання відомостей, розповсюджених 21 та 22 квітня 2015 року в мережі інтернет на веб-сайті «433.com/ua» такими, що не відповідають дійсності, принижують честь гідність та ділову репутацію позивача; зобов'язання відповідача ОСОБА_2 публічно вибачитись перед ним за поширення цих відомостей та спростування цієї інформацію; зобов'язання ОСОБА_3 як власника сайту «433.com/ua» розмістити на даному інтернет-ресурсі текст вибачень ОСОБА_2 та спростування недостовірної інформації, що принижує честь та гідність, ділову репутацію; стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 6 000,00 грн; стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 4 500,00 грн та стягнення з відповідачів солідарно витрат на правову допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено з підстав недоведеності позовних вимог. Суд апеляційної інстанції з висновком суду першої інстанції погодився.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції Україниє найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1, 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько