УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/11830/18

Провадження № 2-з/638/311/18

20.08.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шульзі К. І.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовомОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_3 Вячеславна про визнання недійсним іпотечного застереження,-

ВСТАНОВИВ:

Перед початком розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 31.07.2018 року отримав від банку повідомлення про продаж іпотеки третій особі покупцеві шляхом укладення договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Повідомлення явно свідчить про те, що банк має намір реалізувати предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», тобто існує ризик втрати права власності на належне ОСОБА_2 майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. У випадку, якщо буде визнано недійсним іпотечне застереження, що міститься в п. 4.5.3 та п. 4.5.4 іпотечного договору №861/27/39-19/7-108 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, то у відповідача відпадуть правові підстави здійснювати реалізацію предмета іпотеки будь-якій особі, як про це йде мова у повідомленні банку. Просить суд до вирішення справи по суті накласти заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її находження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява позивача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України,забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову .

Як вбачається із матеріалів заяви, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надіслало заявнику повідомлення за вих. №09.401-86/96-7037 про продаж предмета іпотеки третій особі-покупцеві шляхом укладення договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», зокрема у повідомленні звернуто увагу заявника на забезпечення зняття з реєстрації та виселення всіх мешканців жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3, яка є предметом іпотеки.

Позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним іпотечного застереження, що міститься в п. 4.5.3 та п. 4.5.4 іпотечного договору №861/27/39-19/7-108, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудового порядку, а тому суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду у разі відчуження предмета спору, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому вважає за необхідне забезпечити позов у спосіб, запропонований позивачем.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів, викладених у заяві позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову; забезпечення позову здійснюється з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; враховується збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявність зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, такий захід як забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; також враховується імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, при цьому вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Керуючись п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовомОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_3 Вячеславна про визнання недійсним іпотечного застереження задовольнити.

До вирішення спору по суті та набранням рішення у справі законної сили заборонити відчуження квартири АДРЕСА_4, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІН НОМЕР_1.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити для негайного виконання до Центру надання адміністративних послуг Департаменту реєстрації Харківської міської ради (м. Харків, Гімназійна набережна, 26) та Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6-й під`їзд, 10 поверх).

Копію ухвали надіслати особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова в пятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий: