Номер провадження: 22-ц/785/5266/18
Номер справи місцевого суду: 509/4667/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2018 року (суддя Гандзій Д.М.),

встановив:

У листопаді 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 82095,27 грн., що складається з: 38265,55 грн. основна заборгованість, 26129,72 грн. заборгованість за процентами та комісією, 17700 грн. пеня, штраф, неустойка за порушення графіку погашення заборгованості, та судовий збір 1600 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 27.04.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №500272864 від на суму 49999 грн., згідно якого відповідач отримав вказані кредитні кошти.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача грошових коштів за вищевказаним кредитним договором.

10.10.2016 року між ТОВ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги коштів до відповідача за вищевказаним кредитним договором, включаючи основну суму заборгованості, проценти, комісії та інші платежі, а саме, відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2018 рокупозов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 82095,27 грн. та судовий збір у сумі 1600 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не виконані умови кредитного договору №500272864, тому заборгованість за кредитним договором у розмірі 82095,27 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2

В скарзі ОСОБА_2 з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не погоджується з судовим рішенням, оскільки судом не було застосовано позовної давності, хоча ним було подано до суду відповідну заяву. Також відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано відзив, яким заперечують проти задоволення апеляційної скарги, оскільки строк позовної давності починає відраховуватись з дня виконання кредитного договору №500272864 від 27.04.2012 року з 17.09.2015 року, тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Оскільки ціна позову у справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 176 200 грн), дана цивільна справа відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, п. 1 ч. 3 ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України підлягає розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 27.04.2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500272864 на суму 49999 грн., згідно якого відповідач отримав вказані кредитні кошти.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого, до останнього перейшло право вимоги до відповідача грошових коштів за вищевказаним кредитним договором (а.с.15-17).

10.10.2016 року між ТОВ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги коштів до відповідача за вищевказаним кредитним договором, включаючи основну суму заборгованості, проценти, комісії та інші платежі, а саме, відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 82095,27 грн., з яких: 38265,55 грн. основна заборгованість, 26129,72 грн. заборгованість за процентами та комісією, 17700 грн. пеня, штраф, неустойка за порушення графіку погашення заборгованості, що підтверджено відповідним розрахунком.

Відповідач був повідомленим про відступлення права вимоги на користь позивача та про наявність кредитної заборгованості листами від 19.10.2016 року та від 24.10.2016 року, які він особисто отримав поштою, проте на час звернення позивачем до суду заборгованість не сплатив (а.с.12-14, 18-31).

Стосовно незгоди апелянта з розрахунком заборгованості, слід зазначити, що на спростування розрахунку останнім не були надані належні докази, не був зроблений інший розрахунок, тому відсутні підстави вважати доказ неналежним.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності судова колегія зазначає.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі №6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Оскільки кредитний договір - це договір, який має чіткі часові рамки для виконання зобовязань за ним, то, керуючись, вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за Кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобовязань.

З п.п. 2.3 кредитного договору №500272864 від 27.04.2012 року вбачається, що дата повернення кредиту - 28.04.2015 року.

Відповідно до умов зазначеного договору, позичальник може здійснювати дострокове повне погашення кредиту шляхом перерахування коштів в сумі, достатній для погашення залишку заборгованості за кредитом, а також нарахованих процентів за користування кредитом за період фактичного користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту.

ОСОБА_2 в строк до 28.04.2015 року вимог кредитного договору не виконав, допустивши прострочення по сплаті кредитного боргу.

Вищевказаний факт підтверджує відсутність у кредитора (позивач) доцільності звертатися до суду для захисту своїх порушених прав до дати остаточного повернення кредиту позичальником - відповідачем, оскільки кредитний договір №500272864 від 27.04.2012 року - має встановлений строк виконання позичальником (відповідачем) своїх кредитних зобовязань з 17.09.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

10.10.2016 року між ТОВ «ОСОБА_1 ОСОБА_3» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги коштів до відповідача за кредитним договором № 500272864 від 27.04.2012 року, включаючи основну суму заборгованості, проценти, комісії та інші платежі, а саме, відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 82095,27 грн., з яких: 38265,55 грн. основна заборгованість, 26129,72 грн. заборгованість за процентами та комісією, 17700 грн. пеня, штраф, неустойка за порушення графіку погашення заборгованості.

Таким чином, беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності починає відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх кредитних зобовязань.

Тому загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №500272864 від 27.04.2012 року має часові рамки з 10.10.2016 року по 10.10.2019 року.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач, звернувшись до суду 27.11.2017 року, строку позовної давності не пропустив. Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строку предявлення позову, були предметом дослідження судом першої інстанції та висновків суду не спростовують.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, додаткового правового аналізу не потребують.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, тому у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06.09.2018 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

ОСОБА_4