Справа № 314/3737/17
Провадження № 2/314/191/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Кіяшко В.О., секретар судового засідання Павлівська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 314/3737/17 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за участю відповідача ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 21.09.2017р. з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 13.12.2012 року, зазначивши підставою позову ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), у спосіб захисту, ст. 16Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Позиція позивача викладена в позовній заяві і полягає в такому.

Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 13.12.2012 року, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 09.08.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 30620,97 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але при зверненні представника банку з позовом до суду, в позовній заяві зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» проти заочного розгляду справи не заперечує та просить розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечували проти задоволення позову, заявила клопотання про застосування позовної давності.

24.10.2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

29.11.2017 року від відповідача по справі до суду надійшли заперечення проти позовних вимог (а.с. 42-45).

У звязку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції, ухвалою суду від 15.02.2018 року призначено по справі спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій розяснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

18.04.2018 року електронною поштою, а 26.04.2018 року безпосередньо до канцелярії суду, від ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду надійшла відповідь на заперечення (а.с. 62-79).

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є стягнення заборгованості.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 13.12.2012 року, відповідно до якого вона отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 09.08.2017 року заборгованість по вказаному договору становить 30620,97 грн. (а.с. 5-9).

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про стягнення заборгованості випливає з положень статей 15, 16, а також статей ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, ч. 2 ст. 615, ст.ст. 629, 1050, 1054ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом примусового виконання обовязку в натурі. Представник позивача, який має намір стягнути суму заборгованості за кредитним договором з відповідача вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого їй було надано кредит у розмірі у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти.

ОСОБА_1 не сплачувала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору своєчасно та у повному обсязі, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором (а.с. 5-9).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень,закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен дізнатися про порушені права.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.12.2012 р. у розмірі 30620,97 грн., яка складається з наступного: 3364,16 грн. заборгованість за кредитом, 15227,88 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10094,60 грн. заборгованість за пенею, штрафи: 500,00 грн., (фіксована частина), 1434,33 грн. (процентна складова).

В матеріалах справи містяться розрахунки заборгованості (а.с. 5-9) відповідно до яких складовою заборгованості відповідача перед банком у цій справі за вищезазначеним кредитним договором є фактично й виключно заборгованістю за пенею та штрафи: фіксована частина та процентна складова, що підтверджується Умовами та правилами надання банківських послуг. Нарахована банком відповідачу у цій справі за даним кредитним договором вищевказана заборгованість за пенею у розмірі 10094,60 грн. та штрафи у розмірі 500,00 грн., (фіксована частина) та 1434,33 грн. (процентна складова), дійсно передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг. Проте, штраф та пеня є різновидом одного виду відповідальності (цивільної), Умовами та правилами надання банківських послуг вони нараховуються за ті самі види порушень відповідача за вищезазначеним договором, а тому у даному випадку порушуються вимоги ст. 61 Конституції України. За змістом якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з вищенаведених доводів, суд, визначаючи розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, не бере до уваги розрахунки заборгованості, надані позивачем в частині нарахування суми боргу за штрафами, як такі, що не відповідають встановленим судом умовам кредитного договору.

З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, вбачається що 11.11.2016 року відповідачем ОСОБА_1 було здійснено платіж у розмірі 733,14 грн. (а.с. 8). До суду банк звернувся 21.09.2017 року (а.с. 2), тобто в межах встановленого законодавством строку предявлення позову до суду, при цьому, перебіг спеціальної позовної давності мав би початися відповідно до вимог ст. 261 ЦПК України, саме з 11.11.2016 року. Отже, підстав для відмови у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення суми пені у розмірі 10094,60 грн., так як сплинув строк позовної давності, про яку заявлено стороною у спорі, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, змінюється загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку у цій справі з «30620,97» на «28686,64» (3364,16 грн. заборгованість за кредитом, 15227,88 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10094,60 грн. заборгованість за пенею).

У звязку з чим, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно вимогам ст. 141 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі: 1600,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим частково задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання зобовязань за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Цивільний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії СА № 307452 виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 26.10.1996 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Богатирівка, вулиця Титули, будинок 33), на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.12.2012р. у розмірі 28686 (двадцять вісім тисяч вісімдесят шість) гривень 64 копійки, яка складається з наступного: 3364,16 грн. заборгованість за кредитом, 15227,88 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10094,60 грн. заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії СА № 307452 виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області 26.10.1996 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Богатирівка, вулиця Титули, будинок 33), на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11.05.2018 року.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

11.05.2018