РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3776/18

пр. № 2/759/4042/18

05 вересня 2018 року Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Журибеди О.М.,

при секретарі Крічфалушій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання втратившою право користування ОСОБА_2.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вінявляється власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2011 року.

В зазначеному приміщенні зареєстровані також: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно актів про фактичне не проживання за адресою реєстрації від 08.06.2017 року, 04.09.2017, 14.12.2017 року та 16.03.2018 року встановлено, що на момент обстеження квартири АДРЕСА_1, відповідач - ОСОБА_2 була відсутньою та фактично не проживає.

У зв'язку з тим, що відповідач протягом тривалого часу в квартирі не проживає із власної ініціативи, ОСОБА_1 вимушений сплачувати рахунки за житлово-комунальні послуги і за ОСОБА_2, у зв'язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи;

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2011 року (а.с. 9-10).

Згідно актів про фактичне не проживання за адресою реєстрації від 08.06.2017 року, 04.09.2017, 14.12.2017 року, 16.03.2018 року, 02.08.2018 року, 17.08.2018 року та 04.09.2018 року встановлено, що на момент обстеження квартири АДРЕСА_1, відповідач - ОСОБА_2 була відсутньою та фактично не проживає (а.с. 12-15, 40-42).

Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири № АДРЕСА_1.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

З викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст.383, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування в квартирі№ АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Журибеда