Справа № 500/5736/18
Провадження № 2/500/3036/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

за участю секретаря Нікітіної Ю.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить: встановити факт постійного проживання його разом з матірю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, а саме на день її смерті 01.03.2012 року; визначити, що частки ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який помер 22 червня 2010 року та ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2012року, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 є рівними та складають по 1/4 частці кожному; визнати за ним в порядку спадкування законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2012 року, право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроска, вул. Ломоносова, №6-а; 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 червня 2010 року помер його та відповідача батько - ОСОБА_5. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 6-а по вул. Ломоносова в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області; 1/4 частина квартири АДРЕСА_2. За життя ОСОБА_5 заповіт не залишав. На день смерті батька разом з ним проживала його дружина, їх мати, ОСОБА_3, яка спадщину після чоловіка прийняла фактично, але юридично своїх прав за життя не оформила.01 березня 2012 року померла його та відповідача мати - ОСОБА_3. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема: 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, яка належала їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № 877 від 16.08.1994 року; житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 6-а по вул. Ломоносова в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області, та 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, які вона прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_5, однак не встигла оформити. ОСОБА_3 заповіту не залишала. На день своєї смерті мати, ОСОБА_3, постійно проживала спільно з ним за адресою його місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. 7/1, кв. 42. Таким чином, він прийняв спадщину після смерті матері. У березні 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3.Однак, листом від 22 березня 2016 року приватний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що ним було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Іншій спадкоємець за законом першої черги дочка ОСОБА_2 спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року витребувано відприватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_6 копію спадкової справи, заведеної після померлого 22 червня 2010 року ОСОБА_5, та копію спадкової справи, заведеної після померлої 01 березня 2012 року ОСОБА_3.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 (сусіди позивача та спадкодавців), які пояснили, що дійсно ОСОБА_1 проживав з матірю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, а саме на день її смерті 01.03.2012 року, та декілька років до її смерті.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до довідки виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №02/11-863 від 20.08.2018, згідно до запису у погосподарській книзі житловий будинок за адресою: с. Матроска Ізмаїльського району, вул.Ломоносова, 6-а, на праві приватної власності належить ОСОБА_5. Станом на 14.04.1991р. будинок відносився до робочого типу.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно №877 від 16.08.1994р., виданого Ізмаїльським МБТІ, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №69а-60 від 16.08.1994р., власниками квартири АДРЕСА_4 являються: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_1.

Дана інформація підтверджена листом КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1425 від 02.10.2018р.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №222236, виданого 24.06.2010р. Виконкомом Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області ОСОБА_5 помер 22.06.2010 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроска, вул. Ломоносова, №6-а; 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.

За життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіт не залишав, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №02/11-862 від 20.08.2018.

Так, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 стали: дружина ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-РД №695152, виданого повторно 24.09.2014р. Правобережним відділом управління ЗАГС адміністрації міста Липецька; син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №343004, виданого 27.02.2013р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; дочка ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №406069 від 16.01.1974р., виданого Ізмаїльським відділом ЗАГС, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД №263286, виданого 20.08.1994р. відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ОСОБА_8 народних депутатів Одеської області, з якого вбачається про зміну її прізвища з ОСОБА_1 на ОСОБА_2.

ОСОБА_3 спадщину після чоловіка ОСОБА_5 прийняв спадщину, оскільки постійно проживала та була зареєстрована зі спадкоємцем за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №02/11-863 від 20.08.2018, але юридично своїх прав на спадкове майно за життя не оформила.

Діти спадкодавця спадщину після смерті батька не прийняли, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживали та не були зареєстровані разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавали.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №276441, виданого 05.03.2012р. Виконкомом Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 померла 01.03.2012 року.

Після смерті ОСОБА_3, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, яка належала їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № 877 від 16.08.1994 року; житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 6-а по вул. Ломоносова в с. Матроска Ізмаїльського району Одеської області, та 1/4 частина квартири АДРЕСА_3, які вона прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_5, однак не встигла оформити.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишала,що підтверджено довідкою виконавчого комітету Матроської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №02/11-863 від 20.08.2018.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 стали її діти: син ОСОБА_1, який спадщину прийняв, оскільки мати на день смерті проживала з ним за адресою: м. Ізмаїл, вул. Шевченка. 7/1, кв. 42.

Іншій спадкоємець за законом першої черги дочка ОСОБА_2 спадщину після смерті матері не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3, листом від 22 березня 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку із тим, що ним було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, факт проживання позивача ОСОБА_1 разом з матірю ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: квартира АДРЕСА_2, а саме на день її смерті 01.03.2012 року, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Враховуючи викладене, на думку суду правомірними є вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 200, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (68600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (65080, АДРЕСА_5, паспорт серії КМ 372281, виданий 06.02.2006 року Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, а саме на день її смерті 01.03.2012 року.

Визначити, що частки ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, який помер 22 червня 2010 року та ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2012року, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 є рівними та складають по 1/4 частці кожному.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 01 березня 2012 року, право власності на:

- житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Матроска, вул. Ломоносова, №6-а;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.10.2018р.

Суддя: А.С. Адамов