Постанова

Іменем України

29 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 283/2316/15-ц

провадження № 61-24722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року у складі судді Міхненка С. Д. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Широкової Л. В., Коломієць О. С., Галацевич О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 25000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 29 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язання позичальника 29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 і ОСОБА_7 укладені договори поруки.

Оскільки ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував станом на 16 вересня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 10 051,12 доларів США та 8 999,46 грн - пені, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 0 в розмірі 10 051,12 дол. США, у тому числі: борг за кредитом - 9 210,14 дол. США, борг за процентами - 840,98 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання заборгованості за процентами в розмірі 8 999,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 0 в розмірі 10 051,12 дол. США, у тому числі: борг за кредитом - 9 210,14 дол. США, борг за процентами - 840,98 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання заборгованості за процентами в розмірі 8 999,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 0 в розмірі 10 051,12 дол. США, у тому числі: борг за кредитом - 9 210,14 дол. США, борг за процентами - 840,98 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання заборгованості за процентами в розмірі 8 999,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 0 в розмірі 10 051,12 дол. США, у тому числі: борг за кредитом - 9 210,14 дол. США, борг за процентами - 840,98 дол. США, пеню за несвоєчасне виконання заборгованості за процентами в розмірі 8 999,46 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати в розмірі 3 451,58 грн в дольовому порядку по 690,32 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно, як із нього, так і з поручителів на користь позивача. Відповідачі не довели того факту, що ОСОБА_4 не укладав із позивачем кредитний договір, що у них відсутні перед банком кредитні зобов'язання.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріли справи не містять доказів отримання кредиту, заборгованість за кредитом відсутня; кредитний договір є неукладеним.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору кредиту, позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту, а відповідач своє зобов'язання перед банком не виконав, розрахунок не провів.

Суд встановив, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позичальникові було надано кредит на загальну суму 25 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14 % річних зі строком кредитування до 29 травня 2018 року.

Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, які встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору та в подальшому укладеною 25 листопада 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 додатковою угодою № 1 до договору про надання споживчого кредиту.

Пунктом 1.3.1 договору передбачено, що за користування кредитними коштами перші тридцять календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 14 % річних.

Відповідно до пункту 1.3.4 договору строк сплати процентів з 01 до 25 число (включно) кожного місяця наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Згідно з пунктом 4.1 договору за порушення позичальником терміну погашення будь-яких грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної ставки НБУ.

Суди встановили, що свої зобов'язання за договором ОСОБА_4 виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 16 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 10 051,12 дол. США, у тому числі: борг за кредитом - 9 210,14 дол. США, борг за процентами - 840,98 дол. США та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 26 січня до 16 вересня 2015 року - 7 350,47 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 27 лютого до 16 вересня 2015 року - 1 648,99 грн.

Відповідно до підпункту 1.2.2 пункту 1.2. кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 29 травня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов вказаного договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Згідно із статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 1.3 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (у т. ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення всієї частини позики (разом з нарахованими процентами згідно із статтею 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Відповідно до пункту 6.1.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та повної сплати плати за кредит.

Позивач 06 серпня 2015 року направляв вимоги боржнику та поручителям із зазначенням суми заборгованості станом на 05 серпня 2015 року та попередженням про те, що у разі незадоволення претензії банк вимушений буде захищати свої майнові права шляхом звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу.

Встановивши, що розмір заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем до позовної заяви, відповідачі розрахунок не спростували, укладений з банком кредитний договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у зв'язку з чим він відповідно до статті 204 ЦК України є правомірним, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що матеріли справи не містять доказів отримання кредиту, заборгованість за кредитом відсутня; кредитний договір є неукладеним є безпідставними та не підтверджені належними доказами. Кредитний договір укладений 29 травня 2008 року та виконувався ОСОБА_4 протягом семи років (останній платіж здійснено у лютому 2015 року) з дотриманням визначених договором умов, що свідчить про отримання ОСОБА_4 кредитних кошів відповідно до умов договору.

Цей факт також підтверджено платіжним дорученням від 30 травня 2008 року про перерахування банком ОСОБА_4 кредитних коштів в розмірі 25 000,00 дол. США, а також заявою від 30 травня 2008 року.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами та мотивами відмови у позові, обґрунтовано викладеними у мотивувальних частинах рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик