05 вересня 2018 року м. Кремінна
Справа № 414/1807/18
Провадження № 2/414/463/2018
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням,
ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Павлівський (минула назва ОСОБА_5), 1. За вказаною адресою зареєстрований її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
Однак ОСОБА_4 з 2006 року за вказаною адресою не проживає. Так, відповідач виїхав у невідомому напрямку та добровільно не знявся з реєстрації, участі в утриманні будинку не бере, що перешкоджає позивачу у повноцінній реалізації права власності на зазначений житловий будинок. У звязку з цим позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав.
У судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких також зазначили, що позовні вимоги підтримують.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзив на позов також не подав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а позивач та її представник не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала.
Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно і обєктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані суду докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28.08.1995, посвідченого державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори Луганської області ОСОБА_6, набула права власності на житловий будинок з будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Павлівський (минула назва ОСОБА_5), 1 (а.с. 16-17). Зазначені обставини також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 128806826 від 25.06.2018, виданого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 (а.с. 15).
Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої адміністратором відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області за № 3793 від 26.06.2018, позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (минула назва ОСОБА_5), 1. У зазначеному будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є рідним сином позивача (а.с. 11). Зазначені обставини також підтверджуються домовою книгою на вказаний будинок (а.с. 13-14).
З характеристики умов проживання від 11.06.2018 вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (колишня назва пров. ОСОБА_5), 1, однак фактично за вказаною адресою не проживає з 2006 року (а.с. 12).
З письмових пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також вбачається, що ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_4 не спілкується, останній не проживає за місцем реєстрації з 2007 року (а.с. 34, 36).
Як зазначається у ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку з цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником будинку за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Павлівський (минула назва ОСОБА_5), 1, в якій залишається зареєстрованим її рідний син відповідач ОСОБА_4, місце перебування якого позивачу невідоме та який з 2006 року не проживає за вищевказаною адресою, і що позбавляє позивача права вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю.
Враховуючи зазначені обставини, а також той факт, що ОСОБА_4 не проживає за адресою своєї реєстрації понад рік, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні характеристикою умов проживання від 11.06.2018, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком, розташованим за адресою: Луганська область, м. Кремінна, пров. Павлівський (минула назва ОСОБА_5), 1.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Луганської області безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя І.Г. Безкровний