Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 320/8001/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковальова Ю.В.
провадження № 22-ц/778/2374/18 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Подліянової Г.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», за участю третьої особи: Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору застави,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати кредитний договір № від 11.12.2006р., укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк», недійсним; визнати взаємопов'язаний договір іпотеки № від 11.12.2006р., укладений між ним та ПАТ «УкрСиббанк» недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.12.2006р. він уклав з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір № , відповідно до якого банк зобов'язався надати йому кредит в розмірі 40 000 доларів США. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань було укладено договір іпотеки № від 11.12.2006р., відповідно до якого він передав в іпотеку своє майно, а саме: нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1

За цільовим призначенням кредитний договір є споживчим кредитом (п. 1.4 кредитного договору), тому на нього в момент укладення розповсюджувалися вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та інше законодавство з питань захисту споживачів фінансових послуг. Вважає, що п. 1.4 кредитного договору не містить інформації щодо сукупної вартості кредиту, обов'язковість наявності якої у змісті кредитних договорів визначена п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

В процесі виконання кредитного договору позивачу стало відомо, що розмір щомісячних платежів, зазначених в додатку до кредитного договору № від 11.12.2006р. не відповідає розміру процентної ставки, вказаному в п. 1.3.1 кредитного договору.

Для захисту своїх прав він в 2015 році звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області про визнання графіку до кредитного договору № від 11.12.2006р. недійсним у зв»язку з невідповідністю зазначеного у графіку щомісячного платежу в сумі 303,03 доларів США умовам кредитного договору щодо відсоткової ставки 12,3% річних, що було встановлено висновком судово-економічної експертизи № 3198/3199-16 від 16.12.2016р. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі № 320/780/16-ц задоволені його позовні вимоги: визнано недійсним додаток № 1 (графіку) до кредитного договору № від 11.12.2006 року.

Вважає, що відповідач ввів його в оману щодо фактичної суми вартості кредиту та щомісячних платежів, не повідомив щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Наголошує на тому, що зміст правочину не повинен суперечити також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правовим актам, прийнятим відповідно до Конституції України. Вважає, що у даному випадку невідповідність зазначених сум платежів у графіку до кредитного договору № від 11.12.2006р. умовам самого кредитного договору є підставою для визнання кредитного договору в цілому таким, що не відповідає чинному законодавству.

Просив визнати вказаний договір недійсним на підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, а також у зв»язку з визнанням основного договору недійсним просив визнати недійсним і забезпечувальний договір іпотеки № від 11.12.2006р.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив із того, що з підстав, заявлених позивачем, оспорюваний кредитний договір не можна визнати недійсним в цілому. Та колегія погоджується з цими висновками суду з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 11.12.2006р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Позика», та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № , відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 40 000,00 доларів США на строк до 08 грудня 2017 року з процентною ставкою 12,30 % річних. Погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4 договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти /а.с. 10-16/.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 щодо погашення кредиту, 11.12.2006р. був укладений договір іпотеки /а.с. 7-9/, відповідно до п. 1.1 якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № , укладеного 11.12.2006р., передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме - нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 87,2 кв. м, що є власністю іпотекодержателя та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Суд з»ясував, що при оформленні споживчого кредиту та договору іпотеки позивачу було відомо у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що свідчить його підпис у споживчому кредитному договорі і наведені обставини також не спростовано у судовому засіданні.

Суд вказував, що позивач до підписання вказаних кредитного і іпотечного договорів мав можливість ознайомитися з їх умовами та не погодитись із ними і відмовитись від їх укладання, проте договори були підписані та виконувалися сторонами тривалий час, а саме: позивач сплачував платежі відповідно графіку, що не спростовано в ході розгляду справи.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.10.2015р., яке набрало законної сили 12.02.2016р., задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору кредиту № від 11.12.2006 року не виконаним, умов п. 1.2.2 договору кредиту № від 11.12.2006 року недійсними, пов'язаних з кредитним договором додаткових угод № 1 від 17.08.2007 року, № 2 від 18.02.2009 року та № 3 від 18.02.2009 року недійсними, а дій незаконними - відмовлено /а.с. 33-36/.

Так, вказаним рішенням суду було встановлено, що підписуючи договір, позичальник ОСОБА_3 та банк засвідчили, що ними узгоджені всі істотні умови договору, цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань в ньому зазначених. Встановлено, що оспорюваний договір споживчого кредиту повністю відповідає нормам цивільного законодавства України.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.04.2017 р., яке набрало законної сили 26.02.2018р., були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та визнано недійсним додаток № 1 - графік погашення кредиту до договору про надання споживчого кредиту № від 11 грудня 2006р., укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 /а.с. 17-18/.

Підставою для визнання недійсним додатку № 1 до договору у вигляді графіку погашення споживчого кредиту став висновок судового експерта ОСОБА_5 № 3198/3199-16 від 16 грудня 2016р., відповідно до якого обов'язок позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № від 11.12.2006р. сплачувати щомісячно 303,03 доларів США на користь кредитора ПАТ «УкрСиббанк» не відповідає умовам кредитного договору № від 11.12.2006р. щодо повернення 40 000 доларів США зі сплатою 12,3 % річних у строк з 10 січня 2007 року по 08 грудня 2017 року /а.с. 20-24/.

Між тим, вказаний графік і не містив зазначення на те, що в ньому мають відображатися відсотки, оскільки є графіком погашення лише тіла кредиту у відповідності до положень п. 1.2.2 кредитного договору, який наголошує тільки на погашенні кредиту без врахування відсотків.

Експерту на вирішення у цій експертизі було постановлено суто юридичне питання, яке не вимагало наявності спеціальних знань у галузі економічних та кредитних відносин, а саме, чи відповідає обов»язок позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № від 11.12.2006р. сплачувати щомісячно 303,03 доларів США на користь ПАТ «Укрсиббанк» умовам цього кредитного договору щодо повернення 40 000 доларів США зі сплатою 12,3 % річних у строк з 10 січня 2007р. по 08 грудня 2017р. ( а.с. 20).

Відповідь саме і міститься в назві Графіка, яким визначено лише погашення кредиту, що і видно з граф цього графіку, та цей графік складений не у відповідності до п. 1.3.1, яким врегульовано нарахування відсотків, а у відповідності до п. 1.2.2, яким саме і врегульовано сплата тіла кредиту ануїтетними платежами.

Позивач тривалий час сплачував кредит і відсотки - з дня укладення договору до листопада 2013р., тобто майже 7 років, а тому з такої поведінки і дій позичальника виливає, що йому були зрозумілі всі умови договору, зокрема, його щомісячна сплата у визначених сторонами сумах.

Крім того, додатковими угодами до кредитного договору: № 1 від 17.08.2007р., № 2 від 29.08.2008р., № 3 від 18.02.2009р., які не були визнані недійсними рішеннями судів за позовом ОСОБА_3, змінювався вищевказаний первісний графік погашення кредиту, узгоджувалась інша схема погашення кредиту та кінцевий термін його погашення. Та після цього позичальник тривалий час виконував нові умови кредитного договору та притримувався нових визначених сторонами графіків погашення кредиту.

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Оскільки позивач належним чином виконував свої обов'язки з оплати кредиту та відсотків станом до 18.07.2011 року, а потім до 2013р. продовжував сплату відсотків, але в менших сумах та із затримками, та не ставив питання про визнання вказаного договору недійсним, суд обґрунтовано визнав, що такі дії свідчить про те, що йому були відомі суми щомісячних платежів, а тому доводи позивача про його необізнаність щодо розрахунку залишку заборгованості по кредиту є безпідставними /а.с. 37-44/.

Також суд вірно визначився з тим, що Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту набрали чинності з 04 червня 2007 року, тобто вже після укладення оспорюваного кредитного договору.

Так, споживчий кредит № був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 11.12.2006 року, тобто до прийняття та введення в дію Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість товару.

Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, не розповсюджують свою дію на кредитні договори, що були укладені до прийняття даних правил, зокрема, на кредитний договір № 0 від 11 грудня 2006 року, який оскаржує позивач.

Банком було надано фінансові послуги позивачу з дотриманням норм законодавства. Підписавши кредитний договір та загальні умови кредитування позивач підтвердив, що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг, затверджених Банком, і що йому надано повну, достовірну та детальну інформацією про сукупну вартість кредиту, про положення договору, та погодився з тим, що усі платежі повинні бути сплачені в доларах США. Кредитний договір містить всі істотні умови договору, відповідає всім нормам чинного законодавства, позивач виконував його умови.

Укладений кредитний договір та всі супутні документи були добровільно підписані, що не заперечував і сам позивач, а відтак останній погодився зі всіма вказаними істотними умовами. При цьому, судом враховано також, що договір був частково виконаний позивачем.

Крім того, суд правильно врахував, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.10.2015 року, яке набрало законної сили 12.02.2016 року, встановлено, та ці обставини вже не підлягають доведенню у відповідності до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, що в 2007 та 2009 роках позивачем були підписані додаткові угоди до кредитного договору, зокрема, було погоджено новий графік погашення кредитної заборгованості, тобто позивач був обізнаним про зміст договору та фактично приступив до його виконання, та навіть погодився на зміну його умов, підписавши ці нові графіки платежів, які і виконував до 2013р.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання кредитного договору недійсним в цілому.

Викладені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовуються, а дійсність кредитного договору вже перевірялась під час розгляду справи про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором, та суд не знайшов підстав для його визнання недійсним та стягнув заборгованість з позивача, відмовивши в його зустрічному позові.

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд у відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 3981-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 серпня 2018р.

Головуючий:

Судді: