Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/879/18 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, вимоги за яким протягом розгляду справи зменшував.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у прес-центрі «Вісті - Інформ» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 152, ОСОБА_3 проведена прес-конференція за участі журналістів різних засобів масової інформації, ході якої ОСОБА_3 були висловлені неправдиві відомості щодо нього, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

У своєму виступі ОСОБА_3 було висловлено наступну недостовірну інформацію (мовою оригіналу):

1. «....Мало того, сегодня ОСОБА_5 помогает захватывать завод в Мелитополе по заказу того же ОСОБА_8».

2. «ОСОБА_5 еще и с ОСОБА_9 договорился, чтобы не замечать как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_9» недополучают средства....».

3. «Доказательством преступной деятельности ОСОБА_5, является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_10 и ОСОБА_11, в которых они проходят основными фигурантами».

4. «ОСОБА_5 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел в отношении группировки ОСОБА_6 до конца ...ОСОБА_5 запросил 5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» …ОСОБА_5 знает, что все дела в отношении ОСОБА_6 надуманные и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов».

5. «...ОСОБА_5 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_5 запросил за это уголовное дело, чтобы его закрыть, не много-не мало всего 30 тис.долларов».

Вважає, що поширена про нього інформація підлягає спростуванню, оскільки з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів вона подана не у формі оціночних суджень, а у формі фактичних тверджень.

Поширення недостовірної негативної інформації про нього широкому колу осіб, підриває його авторитет та завдає величезної шкоди його честі, гідності та репутації, в результаті чого йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у значному погіршенні здоров'я, після вказаної конференції, яка підлягає відшкодуванню в силу закону одночасно із спростуванням поширеної інформації.

На підставі зазначеного просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, наступну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року у прес-центрі «Весті - Інформ» під час прес-конференції ОСОБА_3:

- «....Мало того, сегодня ОСОБА_5 помогает захватывать завод в Мелитополе по заказу того же ОСОБА_8».

- «ОСОБА_5 еще и с ОСОБА_9 договорился, чтобы не замечать как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_9» недополучают средства....».

- «Доказательством преступной деятельности ОСОБА_5, является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_10 и ОСОБА_11, в которых они проходят основными фигурантами».

- «ОСОБА_5 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел в отношении группировки ОСОБА_6 до конца ...ОСОБА_5 запросил 5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» …ОСОБА_5 знает, что все дела в отношении ОСОБА_6 надуманные и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов».

- «...ОСОБА_5 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_5 запросил за это уголовное дело, чтобы его закрыть, не много-не мало всего 30 тис.долларов».

Стягнути з ОСОБА_3 на його користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди та суму судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, наступну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року у прес-центрі «Вісті - Інформ» під час прес-конференції ОСОБА_3:

«....Мало того, сегодня ОСОБА_5 помогает захватывать завод в Мелитополе по заказу того же ОСОБА_8»

«ОСОБА_5 еще и с ОСОБА_9 договорился, чтобы не замечать как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_9» недополучают средства....»

«Доказательством преступной деятельности ОСОБА_5, является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_10 и ОСОБА_11, в которых они проходят основными фигурантами»

«ОСОБА_5 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел в отношении группировки ОСОБА_6 до конца ...ОСОБА_5 запросил 5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» ОСОБА_5 знает, что все дела в отношении ОСОБА_6 надуманные и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов».

«...ОСОБА_5 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_5 запросил за это уголовное дело, чтобы его закрыть, не много-не мало всего 30 тис.долларов».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені позивачем судові витрати у розмірі 1705 грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав в розумінні ст. 16 ЦК України, не доведено порушення його прав, він є неналежним відповідачем, оскаржуване рішення зачіпає права ГО «Народна рада», яку не було залучено до участі у розгляді справи.

ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідачем було поширено інформацію невизначеному колу осіб, відповідачем не надано доказів того, що він діяв від імені юридичної особи, наявність шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації, доведена, при зверненні до суду було обрано належний спосіб захисту.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено факт поширення інформації, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, проте доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди та її розміру не надано.

Такі висновки суду ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у прес-центрі «Вісті - Інформ» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 152, ОСОБА_3 проведена прес-конференція за участі журналістів різних засобів масової інформації, ході якої ОСОБА_3 були висловлені наступні відомості щодо позивача (мовою оригіналу):

1. «....Мало того, сегодня ОСОБА_5 помогает захватывать завод в Мелитополе по заказу того же ОСОБА_8».

2. «ОСОБА_5 еще и с ОСОБА_9 договорился, чтобы не замечать как залазят каждому запорожцу в карман. Он не обращает внимания на то, что коммунальные предприятия из-за «схемы ОСОБА_9» недополучают средства....».

3. «Доказательством преступной деятельности ОСОБА_5, является история с незаконным присвоением земельных участков в Запорожском районе. Прокурор спрятал уголовные дела ОСОБА_10 и ОСОБА_11, в которых они проходят основными фигурантами».

4. «ОСОБА_5 заплатили «Енакиевские» за обязательство довести этот беспредел в отношении группировки ОСОБА_6 до конца ...ОСОБА_5 запросил 5 миллионов долларов, чтобы остановить «свой беспредел и уйти на пенсию» …ОСОБА_5 знает, что все дела в отношении ОСОБА_6 надуманные и не имеют судебной перспективы. Однако, чтобы не беспредельничать, запросил 5 миллионов долларов».

5. «...ОСОБА_5 лично запретил следователю ходить в суд...ОСОБА_5 запросил за это уголовное дело, чтобы его закрыть, не много-не мало всего 30 тис.долларов».

Вищевказана інформація була поширена у прес-центрі «Вісті-Інформ» під час проведення прес конференції, та розміщена на веб-сайті інформаційного агентства «Вісті-Інформ», та стала доступною широкому колу осіб.

Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За приписами ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову даної категорії, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" судам роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об'єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об'єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов'язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Відповідно до частини другої статті 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення суду обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що інформація, поширена ОСОБА_3 щодо позивача під час виступу на прес-конференції, є недостовірною та такою що порушує права, свободи, порочить честь і гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, оскільки відповідачем не доведено протилежного.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Як вказано в статті 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно з пунктом 27 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_4 не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди та її розміру.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відомості щодо ОСОБА_4 були поширені саме ОСОБА_3

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач на конференції діяв як керівник громадської організації Народна Рада Запоріжжя колегія суддів вважає не прийнятним, оскільки матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження цих обставин.

За вказаних обставин не заслуговує на увагу також і довід апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не виконав вимоги ст.33 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду), щодо заміни неналежного відповідача та залучення співвідповідача.

Посилання на те, що оскаржуваним рішенням зачіпаються інтереси ГО «Народна рада» не доведені належними доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності обраного способу захисту не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

За приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України в редакції на час ухвалення рішення суду, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушене особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Право на обрання способу захисту порушеного права належить особі, що звернулася з позовом до суду.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи, що стосуються суті спору, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Проте, доводи апеляційної скарги щодо невірного розподілу судових витрат між сторонами заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 141 ЦПК України в редакції, діючій з 15 грудня 2017 року.

Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на час подання позову судовий збір за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме:

- позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.);

- позовної заяви про відшкодування моральної шкоди становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1218 грн.).

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в грудні 2015 року, під час розгляду справи зменшував позовні вимоги та остаточно просив: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію, поширену відповідачем (вимога немайнового характеру, судовий збір за подання позову становить 487,20); стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. (вимога про відшкодування моральної шкоди, судовий збір за подання позову становить 1218 грн.).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Отже з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, інформацію в розмірі 487,20 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції частині розподілу судових витрат та прийняття в цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесених судових витрат за подання позовної заяви в розмірі 487,20 грн., в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені лише в частині розподілу судових витрат, що не пов'язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, з позивача компенсація судового збору за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_3 стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2017 року у цій справі в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 487,20 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: