АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 756/2166/18 Апеляційне провадження № 22-ц/796/4739/2018Головуючий у суді першої інстанції - Васалатій К.А. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника заявника ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи Серга Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_10, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2018 року ОСОБА_10 (далі - заявник) звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України (далі - ГУ ДМС України), в якій просив встановити факт, що ОСОБА_6, народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в місті Вуглегірськ, Бахмутського району (до 2015 року місто Єнакієве) Донецької області (раніше селище Хацапетівка Орджонікідзевського району Сталінської області), тобто на території, яка нині є територією сучасної України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України».

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в селищі Піжма Тоншаєвського району Горківської області, Росія і є громадянином Російської Федерації. Його дід - ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Вуглегірськ, Бахмутського району (до 2015 року місто Єнакієве) Донецької області (раніше селище Хацапетівка Орджонікідзевського району Сталінської області), тобто на території, яка нині є територією сучасної України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України».

Він має намір оформити громадянство України за територіальним походженням, проте не може підтвердити факт народження свого діда на території України у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про його народження.

Вказує, що чинним законодавством України передбачена можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту народження особи на певній території на підставі рішення суду, яке в подальшому він зможе надати до органів державної міграційної служби на підтвердження народження його діда на території України. Іншої можливості реалізувати право не має. (а.с.2-7).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2018 відкрито провадження у справі (а.с.25)

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.04.2018 заяву задоволено - встановлено факт, що ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в селищі Хацапетівка Орджонікідзевського району Сталінської області (до 2015 року місто Єнакієве Донецької області Україна) на даний час місто Вуглегірськ Бахмутського району, яка нині є територією сучасної України відповідно до статті 5 Закону України «Про правонаступництво України» (а.с.34,35).

В апеляційній скарзі ГУ ДМС України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що суд безпідставно відмовив у допуску до участі у справі повноваженого представника заінтересованої особи і розглянув справу за його відсутності, чим позбавив права брати участь у розгляді справи. Суд у рішенні помилково встановив, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився на території яка нині є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України», оскільки станом на ІНФОРМАЦІЯ_6 СРСР офіційно ще не існувало, так як договір про утворення СРСР був підписаний лише 29.12.1922. Крім цього, вказує, що заявником, який постійно проживає та зареєстрований в Російській Федерації, не дотримано визначеного законодавством порядку звернення з такою заявою, а також у Оболонського районного суду м. Києва не було належних підстав для розгляду заяви у зв'язку з її непідсудністю (а.с.39-43).

Слід вказати, що Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2018 відкрито провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.56,57).

08.06.2018 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив представника заявника на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв'язку з її безпідставністю та необґрунтованістю (а.с.63-65).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.06.2018 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.69).

В судовому засіданні представник заінтересованої особи підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників справи, які з'явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з рішенням суду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданої заявником копії посвідки про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в селищі Хацапетівка Орджонікідзевського району Сталінської області (а.с.10,11).

08.09.1949 ОСОБА_6, 1922 р.н., уклав шлюб з ОСОБА_7 (після шлюбу - ОСОБА_6), 1926 р.н., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.12,13).

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_8, батьками якого, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, є ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а.с.18,19).

ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_10 (заявник), батьками якого, згідно свідоцтва про народження скрії НОМЕР_3, є ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (а.с.16,17).

29.04.1999 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.14,15).

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_10 вказував, що встановлення даного факту необхідно йому для подання документів на набуття громадянства України за територіальним походженням, зокрема у зв'язку з народженням його діда ОСОБА_6 на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-111 (далі - Закон).

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 № 588/2006) (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

У випадках, передбачених законодавством України, за подання заяви та інших документів з питань громадянства сплачується державне мито або консульський збір, документ про сплату якого подається разом із заявами та іншими документами з питань громадянства.

Згідно з пунктом 2 Порядку заяви з питань громадянства оформлюються:

- про прийняття до громадянства України та про вихід з громадянства України - на ім'я Президента України;

- про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім'я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи;

- про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім'я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи;

- про встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім'я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи;

- про перевірку належності до громадянства України особою, яка перебуває за кордоном, - на ім'я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем перебування особи;

- про оформлення набуття громадянства України особою, яка постійно проживає за кордоном, - на ім'я керівника дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Відповідно до пункту 4 Порядку заяви та інші документи з питань громадянства подаються:

- особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем проживання особи в Україні;

- особою, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, - до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення за місцем реєстрації особи;

- особою, яка постійно проживає за кордоном, - до дипломатичного представництва чи консульської установи України за місцем постійного проживання особи.

Таким чином, Порядком передбачено, що заяви та інші документи з питань громадянства подаються до органу за місцем постійного проживання особи. На території України це територіальні органи Державної міграційної служби України, а за кордоном це Консульські установи України підпорядковані Міністерству закордонних справ України.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що заявник є громадянином Російської федерації, постійно там проживає та зареєстрований, що не заперечувалось його представником в судовому засіданні.

Також, представник заявника пояснив, що заявник до відповідних органів у визначеному законодавством України порядку з заявою про набуття громадянства України не звертався.

Також, слід зазначити, що звертаючись з даною заявою до Оболонського районного суду м. Києва заявником вказана адреса тимчасового перебування: АДРЕСА_1.

Проте, заявником не було надано жодного документа, на підставі якого можна було б встановити місце його проживання в Україні на законних підставах.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Місцем проживання фізичної особи вважається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Приймаючи до розгляду заяву суд першої інстанції не встановив зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування заявника та, як наслідок, не пересвідчився чи проживав (проживає) він в Україні на законних підставах.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Щодо встановлення судом факту народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 в селищі Хацапетівка Орджонікідзевського району Сталінської області на даний час м. Вуглегірськ Бахмутського району, яка нині є територією сучасної України відповідно до ст.5 ЗУ «Про правонаступництво України», слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» право на набуття громадянства України за територіальним походженням має особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української НародноїРеспубліки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української НародноїРеспубліки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України» державний кордон Союзу PCP, що відмежовує територію України від інших держав, та кордон між Українською PCP і Білоруською PCP, РРФСР, Республікою Молдова за станом на 16 липня 1990 року є державним кордоном України.

Проте, у рішенні суд помилково встановив, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, народився на території, яка нині є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України», адже на ІНФОРМАЦІЯ_6 року СРСР офіційно ще не існувало, оскільки договір про утворення СРСР був підписаний лише 29.12.1922 року.

Отже, з огляду на вищевикладене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а отже рішення суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Водночас, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги та враховуючи вимоги ст.ст. 141, 382 ЦПК України, із заявника на користь апелянта підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 528 грн. 60 коп. (а.с.53).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 372, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_10, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_10, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянин Російської Федерації, дані про зареєстроване місце проживання в Україні та наявність ідентифікаційного номеру - відсутні) на користь Головного управління Державної міграційної служби України (місцезнаходження: вул. Березняківська, 4-а, м. Київ, 02152, ) 528 (п'ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва