АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 216/5990/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2017 року, яке постановлено суддею Онопченко Ю.В. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 15 вересня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування якогозазначив, що 13 лютого 2016 року близько 14.12 год. в районі буд. № 33 по вул. Шевченка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Шкода Octavia A5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 У зв'язку з цим автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно останнього закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, був застрахований в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Україна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2015 року № АІ 5678273.

Відповідно до висновку судового експерта від 29.02.2016 року № Д49/02/16 сума матеріального збитку з урахуванням величини втрати товарної вартості, завданого власнику автомобіля Шкода Octavia A5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 19 лютого 2016 року складає 286 304 грн., яку він просив стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати по справі в розмірі 3414 грн. 25 коп.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 286 304 грн., 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 414 грн. 25 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилаючись на безпідставність стягнення майнової шкоди з нього, як винуватця у ДТП, оскільки відповідач вважає що його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня.

Судом при ухваленні рішення не враховано, що при виконанні лівого повороту з відповідного крайнього положення, на проїзній частині, що має по одній смузі руху в кожному напрямку, водій повинен надати дорогу тільки зустрічним транспортним засобам, що передбачено ч.2 п.10.4 ПДР України та не було надано оцінки мотивів правильності застосованого ОСОБА_1 маневру обгону автомобіля відповідача.

При цьому суд першої інстанції не дослідив схему ДТП та не дослідив механізм виникнення та протікання ДТП.

Крім того, відповідач вважає, що шкода, завдана позивачеві має бути стягнута з страхової компанії.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача - ОСОБА_6, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 13 лютого 2016 року, близько 14.12 год., в районі буд. № 33 по вул. Шевченка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Шкода Octavia A5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, у зв'язку з цим автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно останнього закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно висновку судового експерта від 29.02.2016 року № Д49/02/16 сума матеріального збитку з урахуванням величини втрати товарної вартості, завданого власнику автомобіля Шкода Octavia A5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на 19 лютого 2016 року складає 286 304 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позову позивача, які є законними та достатньо обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до змісту яких, майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, зі змісту положень ст. 1187, ч.1 ст. 1188, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Як вбачається із матеріалів справи, водій ОСОБА_2, керуючи належним йому на праві власності автомобілем ВАЗ-21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 13 лютого 2016 року близько 14.12 год. в районі буд. № 33 по вул. Шевченка в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,проявив неуважність до зміни дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим учасникам руху, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Шкода Octavia A5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4 Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення відносно останнього закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його корить матеріальної та моральної шкоди.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача майнову шкоду, як винуватця у ДТП, оскільки відповідач вважає що його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня, оскільки Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року встановлена вина відповідача у скоєнні ДТП та його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, при цьому закриття справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на цивільно-правові наслідки скоєння ДТП.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано, що при виконанні лівого повороту з відповідного крайнього положення, на проїзній частині, що має по одній смузі руху в кожному напрямку, водій повинен надати дорогу тільки зустрічним транспортним засобам, що передбачено ч.2 п.10.4 ПДР України та не було надано оцінки мотивів правильності застосованого ОСОБА_1 маневру обгону автомобіля відповідача, оскільки вказані обставини не мають враховуватись при розгляді справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вказані заперечення щодо обставин ДТП були досліджені при розгляді справи про адміністративне правопорушення та відповідач не оскаржив Постанову Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року, відповідно до якої його визнано винним у скоєнні ДТП.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив схему ДТП та не дослідив механізм виникнення та протікання ДТП.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вважає, що шкода, завдана позивачеві має бути стягнута з страхової компанії, з огляду на наступне.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22, 31, 33, 35, 36-37 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Передбачають вказані норми також, що неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

З огляду на зазначене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд , відповідно до статті 12 ЦК України. Відповідно до 14 цього Кодексу, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Тобто, право потерпілого є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий ОСОБА_1 не був. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином позивачу ОСОБА_1, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. При цьому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, тому ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: