Постанова

Іменем України

30 серпня 2018 року

м. Київ

справа №2-191/2005

провадження № 61-18348св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В.І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_4

зацікавлена особа - заступник начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року у складі колегії суддів Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Самчишина Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконним та скасування рішення заступника начальника Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів. В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилався на те, що розрахунок зі сплати аліментів зроблений державним виконавцем з порушенням норм чинного законодавства, оскільки з 21 березня 2013 року заявнику було призначено допомогу (компенсацію) як фізичний особі, яка надає соціальні послуги, від Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради. З цього часу державний виконавець здійснював нарахування в 2013 році, виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, за період з лютого 2014 року до 31 серпня 2016 року державний виконавець нарахував заборгованість зі сплати аліментів виходячи з середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08 лютого 2017 року в задоволенні скарги відмовлено. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів державним виконавцем розраховано правомірно виходячи з норм статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано. В задоволенні заяви відмовлено. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до апеляційного суду для вирішення питання по суті апеляційної скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що предметом розгляду апеляційної скарги були дії державного виконавця про нарахування заборгованості зі сплати аліментів, і такий спосіб захисту відповідає нормам чинного законодавства.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справи.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром аліментів.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов'язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ураховуючи те, що спір виник щодо розміру заборгованості за аліментами, такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом. Висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні скарги ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що предметом розгляду апеляційної скарги були дії державного виконавця про нарахування заборгованості зі сплати аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом скарги та встановленими судом обставинами.

Частиною третьою статті 406 ЦПК Українивизначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат