Справа № 222/1574/17
Провадження № 2/222/51/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2018 року Володарський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна придбаного за час шлюбу спільним сумісним майном подружжя, його розподіл з відступленням від засади рівності часток подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна з припиненням на нього права спільної сумісної власності ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_4 вказуючи, що з 03.06.2006 року по 01.08.2016 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу, за сумісно нажиті з відповідачем кошти ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Зазначена квартира була придбана саме за договором купівлі-продажу від 01.09.2006 року за 10000 грн. Вартість зазначеної квартири складала 22799 грн. Також зазначила, що квартира була зареєстрована 10.09.2006 року на імя відповідача ОСОБА_4, проте незважаючи на те, що в преамбулі договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2006 року покупцем зазначено останнього, фактично квартира придбана відповідачем сумісно з нею, що підтверджується посиланнями в п.п.3,5,6,7,8,12 договору на її придбання «Покупцями». В подальшому, після придбання квартири вони зробили в ній ремонт за сумісні кошти та проживали разом однією сімєю. Крім цього зазначила, що 26.04.2016 року після припинення фактичних шлюбних відносин вона разом із сином виїхала з зазначеної квартири до своєї матері за адресою АДРЕСА_2, де вони і проживають з дитиною по теперішній час. Іншого житла вона не має. Відповідач з моменту припинення сімейних відносин залишився проживати у спірній квартирі та мешкає в ній по теперішній час. Згоди з відповідачем про добровільний поділ квартири не досягнуто. В звязку з тим, що зазначена квартира була придбана в період шлюбу, вона на підставі ст. 60 СК України має бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, та на підставі ст.ст. 69, 70, 71 СК України підлягає розподілу. ОСОБА_1 з урахуванням інтересів дитини, яка залишилась проживати разом з нею, вважає можливим розподіл зазначеного нерухомого майна на підставі ч.3 ст. 71 СК України з відступленням від рівності часток подружжя. На підставі викладеного просить визнати право спільної сумісної власності подружжя за нею та відповідачем ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 та поділити спільне сумісне майно подружжя, виділивши їй 2/3 частки зазначеної квартири, та визнати за нею право власності на зазначену частку нерухомого майна, припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя. Судові витрати просила покласти на відповідача.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 11.12.2017 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду.

Між тим, 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», від 03 жовтня 2017 року яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільно процесуальний Кодекс України.

У відповідності до пп.9 п.1 Розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що провадження по справі відкрито саме 11.12.2017 року, т.б. до набуття чинності нової редакції ЦПК України, а на час розгляду справи набула чинності нова редакція ЦПК України, суд продовжив розгляд справи за правилами ЦПК України у новій редакції, яка чинна на даний час.

Також слід зазначити, що стороною позивача разом з подачею позову надано письмові докази, а саме копії паспортів сторін та їх ІПН, копії: свідоцтва про шлюб серії І-НО № 046461 від 03.06.2006 р, свідоцтва про народження серії І-ФП № 040464 від 23.11.2006 р., рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.08.2016 року, довідки КСН «КАМЕНСЬК» про склад сімї № 653 від 06.09.2017 року (в оригіналі), довідки КЗ «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 63 Маріупольської міської ради Донецької області» № 169 від 19.07.2017 року, договору купівлі продажу квартири від 01.09.2006 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Володарське бюро технічної інвентаризації» № 11787672 від 10.09.2006 року.

09.01.2018 року стороною відповідача надано суду відзив на позов в якому відповідач зазначив, що предявлені до нього позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дійсно 03.06.2006 року між ним та позивачкою було укладено шлюб, від якого 12.11.2006 року народився син ОСОБА_5 01.08.2016 року шлюб між ними було розірвано. Твердження позивачки про придбання квартири АДРЕСА_3 за сумісно нажиті грошові кошти не відповідають дійсності, оскільки зазначену квартиру він придбав саме за власні кошти, а період перебування у шлюбі позивачки з ним до дня придбання спірної квартири (01.09.2006 року) складає лише три місяці, що є досить коротким проміжком часу для подружнього життя. Також зазначив, що він, ще за довго до укладення шлюбу з позивачкою мав на меті придбати власну квартиру. ОСОБА_6 працював на ВАТ «ММК ім. Ілліча» та отримував достатній рівень доходу, а тому протягом тривалого часу накопичував гроші з заробітної плати для придбання власного житла. Крім цього в придбанні квартири йому матеріально допомогли батьки, а також він в серпні 2006 року продав власний автомобіль ВАЗ 2199, грошові кошти від продажу якого були також долучені до придбання квартири. Таким чином квартира ним була придбана за особисті грошові кошти, які були ним отриманні ще до укладення шлюбу. Крім цього в обґрунтування своїх заперечень зазначив, що станом на день придбання спірної квартири позивачці було 19 років, вона не працювала та не мала самостійного заробітку, що виключає її матеріальну участь у покупці квартири. Також всі дії щодо придбання та реєстрації спірної квартири він виконував самостійно, позивачка в цих діях жодної участі не приймала, а тому з наведених вище підстав придбана квартира не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя та не підлягає розподілу. Також звертає увагу що дитина зареєстрована не за місцем проживання позивачки в м. Маріуполі, а разом з ним, в с. Македонівка, що підтверджується відповідною довідкою №4 від 02.01.2018 р. Місце проживання дитини, а ні рішенням органу опіки та піклування, а ні рішенням суду не визначалось, а тому дитина мешкає як з позивачкою, так і разом з ним.

До відзиву відповідачем надано письмові докази, а саме наступні копії документів: трудової книжки АК № 514029, довідки виконкому Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області № 4 від 02.01.2018 року.

Також до відзиву додано документ, що підтверджує направлення відзиву з доданими документами іншій стороні. Крім цього в самому відзиві мається особистий підпис позивачки ОСОБА_3 про його отримання 09.01.2018 року.

23.01.2018 року позивачкою ОСОБА_3 надано суду письмову відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що не погоджується з доводами відповідача про те, що спірну квартиру він придбав за власні кошти, оскільки зазначена квартира була придбана за сумісно нажиті з відповідачем в період шлюбу кошти, а саме за рахунок отриманих сумісно з ОСОБА_4 у весільний дар від гостей 03.06.2006 року грошей в розмірі 2350 доларів США, 650 Євро та 13200 грн., що підтверджується відеозаписом весілля. Також не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що в серпні 2006 року він продав належний йому автомобіль ВАЗ-2109, д.н. АН 0909АВ, а отримані за його продаж гроші витратив на придбання квартири, оскільки фактично вказаного автомобіля у власності ОСОБА_4 в зазначений період не було, а доказів щодо продажу автомобіля в серпні 2006 року відповідач не надав. Також матеріальної допомоги на придбання спірної квартири вони з відповідачем від його батьків не отримували, оскільки в цьому не було необхідності, т.я. подарованих коштів на весілля було більше, ніж вартість придбаної квартири. Крім цього, безпідставними є доводи відповідача про те, що дитина мешкає разом як з матірю так і з батьком, оскільки проживання сина з нею підтверджується як тими доказами що були долучені нею до позовної заяви, так і довідкою від 17.01.2018 року за №23 про навчання сина в ЗОШ №63 м. Маріуполя та судовим рішенням від 22.11.2017 року, яким визнано місцем проживання дитини з матірю ОСОБА_3

Також до зазначеної відповіді на відзив позивачкою надано письмові докази, а саме: довідку КЗ «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 63 Маріупольської міської ради Донецької області» № 23 від 17.01.2018 року, копію ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.11.2017 року та три диска № б/н, №1, №2 з відеозаписом весілля. У зазначеній відповіді мається відмітка, про те, що примірники відповіді на відзив та зазначених документів з дисками відеозапису у іншій стороні наявні.

Також слід зазначити, що з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи учасникам справи в ході судового розгляду справи по суті надана можливість реалізувати надані законом процесуальні права в частині долучення додаткових доказів.

Так, за клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 14.02.2018 року було витребувано з Кальміуського відділення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області відомості про нараховані та/або отримані доходи позивачки за період з червня по вересень 2006 року.

За клопотанням представника відповідача судом долучено до матеріалів справи довідку Територіального сервісного центру № 1441 від 31.01.2018 року № 31/5-1441-516, довідку ПРАТ «ММК ім. Ілліча» № 853 від 12.02.2018 року, відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків на імя ОСОБА_4 від 08.02.2018 року.

Також за клопотанням сторони позивача судом ухвалено допитати свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Інших клопотань учасниками справи не заявлялося.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлялася належним чином. Надала суду письмову заяву в якій просила справу розглянути без її участі за участю її представника адвоката ОСОБА_1

Представник позивачки адвокат ОСОБА_1 під час розгляду справи позовні вимоги з вищенаведених підстав підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Також підтримала доводи викладені у письмовій відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_2 під час розгляду справи позов, з підстав викладених у відзиві, не визнали та заперечували проти його задоволення у повному обсязі.

Також відповідач додатково пояснив, що спірна квартира ним була придбана фактично за 14200 доларів США, проте в договорі фігурує інша сума. Доказів з цього приводу надати не може. Скільки коштів йому надавали батьки для придбання квартири та за яку суму він продав автомобіль також пояснити не може, оскільки не памятає. Крім цього зазначив, що подаровані на весілля кошти вони з позивачкою витратили не на придбання квартири, а на сімейне життя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_3 є його двоюрідною сестрою. Також зазначив, що на початку літа 2006 року його сестра та ОСОБА_4 одружилися. До дня весілля вони деякий час зустрічалися та близько одного року проживали разом в с. Зірка у матері ОСОБА_3 Власного житла у них не було. ОСОБА_6 був присутній на весіллі ОСОБА_3 та ОСОБА_4. На весіллі подружжю дарували гроші в євро, гривнях та доларах США, точної суми не памятає, але суму подарованих грошей самі молодята прилюдно повідомляли гостям. Йому також відомо зі слів сестри ОСОБА_3 та своєї тітки, тобто, матері ОСОБА_6, що на подаровані гроші подружжя купили квартиру в с. Македонівка Нікольського району. ОСОБА_6 неодноразово бував в зазначеній квартирі. Після придбання квартири ОСОБА_4 самостійно протягом пяти років робив в ній ремонт. В цей час вони продовжували проживати в с. Зірка у матері ОСОБА_6. Також йому відомо, що ОСОБА_4 в той період їздив на автомобілі ВАЗ 21010, який потім змінив на інший ВАЗ 2109 сірого кольору. Щодо юридичного оформлення транспортних засобів йому нічого не відомо. Також пояснив, що в той час його сестра навчалася в інституті, а ОСОБА_4 працював на підприємстві.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є подругою матері ОСОБА_3, та добре знає родину ОСОБА_3. До весілля ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкали разом з матірю ОСОБА_3 в с. Зірка. Також пояснила, що вона на початку літа 2006 року була присутня на весіллі ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Під час весілля подружжю дарували гроші в гривнях, доларах США та Євро. Вона особисто разом з хресним жениха рахувала подаровані гроші та вручала їх останньому. Точної суми не памятає. Згодом, восени, під час свята, на якому вона була присутня в родині ОСОБА_3 їй стало відомо, що на подаровані гроші молодята покупають квартиру. Після покупки квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкали разом з матірю ОСОБА_3 в с. Зірка, оскільки в придбаній квартирі робили ремонт. Також зазначила, що в той період у ОСОБА_4 був якийсь автомобіль на якому він їздив, але більше з цього приводу нічого пояснити не може.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність позивачки ОСОБА_3

Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, розглянувши відзив на позов, пояснення на відзив, письмову заяву позивачки, допитавши свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, письмові докази, відеозапис на диску № б/н, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що сторони з 03.06.2006 року по 01.08.2016 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 046461 від 03.06.2006 р. згідно якого ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 03.06.2006 року, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Харакоз» про що зроблено відповідний актовий запис № 284, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.08.2016 року згідно якого шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано та після розірвання шлюбу останній залишено прізвище «Харакоз» і дане рішення набуло чинності 19.08.2016 року та не заперечується сторонами.

Також в період шлюбу у сторін народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 040464 від 23.11.2006 р. та не заперечується сторонами.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.09.2006 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 3139 ОСОБА_4 купив у ОСОБА_11 квартиру за номером 10 в багатоквартирному будинку номер 3 загальною площею 65,1 кв.м., у тому числі жилою 40,5 кв.м., що знаходиться у с. Македонівка Володарського району Донецької області по провул. Шкільному вартістю станом на 29.08.2006 року 22799 грн. за 10000 грн.

Відповідно до витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно КП «Володарське бюро технічної інвентаризації» № 11787672 від 10.09.2006 року право власності на квартиру № 10 будинку № 3 розташованому по пров. Шкільному с. Македонівка Володарського району Донецької області зареєстровано на імя ОСОБА_4.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 57 СК України, зокрема п.3 ч.1 цієї статті визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто.

Як встановлено судом стороною відповідача не визнається та обставина, що спірна квартира, яка придбана під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки дана квартира придбана ним за особисті кошти та є його особистою приватною власністю.

Домовленості між сторонами, щодо поділу зазначеного нерухомого майна не досягнуто, таким чином між сторонами виник спір.

У відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд вважає доведеними доводи сторони позивача, що спірна квартира була придбана в період шлюбу сторін 01.09.2006 року саме за спільні сумісні кошти подружжя, зокрема за кошти подаровані їм на весілля 03.06.2006 року, оскільки це підтверджується дослідженим в ході судового розгляду справи доказами у їх сукупності, а саме: відеозаписом весілля на диску № б/н з якого вбачається, що подружжю гостями було подаровано та особисто отримано відповідачем грошові кошти в сумі 13200 грн., 650 Євро та 2350 доларів США, а також показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили наміри сторін на подаровані кошти придбати квартиру.

Крім цього сума подарованих грошових коштів є значно вищою ніж сума (10000 грн.) за яку спірна квартира була придбана, а тому враховуючи звичайні та природні потреби молодої родини на власне відокремлене житло, є всі підстави вважати, що кошти були витрачені подружжям саме на придбання житла, тобто спірної квартири.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони позивача про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що суд не приймає до уваги доводи відповідача що спірна квартира ним була придбана за особисті кошти, оскільки належних доказів з цього приводу суду не надано.

Так, представлені суду стороною відповідача трудова книжка АК № 514029, довідка ПАТ «ММК ім. Ілліча» № 853 від 12.02.2018 року та відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків на імя ОСОБА_4 від 08.02.2018 року підтверджують лише факт знаходження відповідача в трудових відносинах з ПРАТ «ММК ім. Ілліча», отримання ним заробітної плати, сплати відповідних податків за період з 2004 року по грудень 2006 року, що також не заперечується стороною позивача і ніяким чином не доводять факт сплати відповідачем особистих грошей за покупку спірної квартири.

Крім цього, представлена суду довідка Територіального сервісного центру № 1441 від 31.01.2018 року № 31/5-1441-516 згідно якої за ОСОБА_4 на тимчасовий облік у період з 25.07.2006 року по 20.10.2006 року на підставі довіреності ВСЕ 583946 від 29.10.2005 року був зареєстрований автомобіль НОМЕР_1, 2004 року випуску, не підтверджує факту продажу зазначеного автомобіля та отримання від його продажу певної суми коштів до укладання договору купівлі - продажу квартири від 01.09.2006 року, а відповідно не доводить стверджень відповідача, що кошти від продажу даного транспортного засобу були використані для покупки спірної квартири.

З приводу того, що відповідачу в покупці квартири матеріально допомагали його батьки жодних доказів не представлено.

Також слід зазначити, що доводи відповідача з того приводу, що квартира ним була придбана фактично за 14200 доларів США спростовуються вищезазначеним договором купівлі продажу квартири в якому зазначено, що останній придбав квартиру за 10000 грн.

Ствердження відповідача що подаровані на весілля гроші були витрачені не на покупку квартири, а на сімейне життя, також є безпідставними та недоведеними, а тому не беруться судом до уваги.

Інші доводи відповідача з приводу того, що позивачка не приймала жодної участі в покупці та оформленні квартири, та на час придбання квартири вони в шлюбі прожили лише три місяці, вона не працювала та не мала жодних доходів чим не могла приймати матеріальної участі в покупці нерухомого майна не спростовують висновків суду.

Щодо решти заявлених вимог позивачки слід зазначити наступне.

Так, положеннями статті 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно приписів ч.ч. 1,2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Як зазначалося вище взаємної згоди щодо розподілу майна сторонами не досягнуто.

Таким чином враховуючи, що спірна квартира, що придбана в період шлюбу визнана судом спільною сумісною власністю подружжя, а взаємної згоди щодо її розподілу сторонами не досягнуто, суд вважає, що зазначене нерухоме майно підлягає розподілу між сторонами.

Щодо визначення при виділі між сторонами часток обєкта права спільної сумісної власності суд приходить до наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

На підставі п.30 вищевказаної Постанови Пленуму при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

З наданих стороною позивача доказів встановлено, що позивачка разом з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою КСН «КАМЕНСЬК» про склад сімї № 653 від 06.09.2017 року.

Дитина ОСОБА_5 навчається в 6 - А класі СШ № 63, яка розташована в м. Маріуполі, що підтверджується відповідними довідками КЗ «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 63 Маріупольської міської ради Донецької області» № 169 від 19.07.2017 року та № 23 від 17.01.2018 року.

Згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.11.2017 року затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно якої сторонами узгоджено спосіб участі батька ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, з наданої стороною відповідача довідки виконкому Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області № 4 від 02.01.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та разом з ним проживає ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як встановлено судом, сторонами заперечується факт проживання дитини з протилежною стороною, надані сторонами з цього приводу докази є взаємовиключними, що не дає суду можливості достовірно встановити місце реєстрації, а відповідно і визначити місце проживання дитини.

Між тим слід зазначити, що сторона позивача як на підставу задоволення вимоги про збільшення частки при розподілі спільного сумісного майна подружжя посилається саме на ч.3 ст. 70 СК України, а саме на той факт, що з нею проживає дитина, але в розумінні положень ст. 70 СК України проживання з одним із подружжя дітей, без наявності інших обставин, які мають суттєве значення, не є само по собі підставою для збільшення частки у майні при його поділі.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що стороною позивача не наведено належних обґрунтувань для задоволення вимоги щодо збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя при його поділі до 2/3 його частки, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, а тому спірна квартира, яка є спільним сумісним майно подружжя, що придбане за час шлюбу сторін, підлягає розподілу в рівних частках, в звязку з чим за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину зазначеної квартири припинивши на неї право спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-83, 84, 89, 90, 95, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355, пп.9, пп.15.5 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна придбаного за час шлюбу спільним сумісним майном подружжя, його розподіл з відступленням від засади рівності часток подружжя та визнання права власності на частку нерухомого майна з припиненням на нього права спільної сумісної власності задовольнити частково.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 (87535, АДРЕСА_4; ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (87030, Донецька область, Нікольський р-н., АДРЕСА_5; ІПН НОМЕР_3) на нерухоме майно: квартиру № 10 будинку № 3 розташованого по провулку Шкільному в селі Македонівка Нікольського (Володарського) району Донецької області придбану під час шлюбу.

Розподілити спільне сумісне майно подружжя придбане в період шлюбу між ОСОБА_3 (87535, АДРЕСА_4; ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (87030, Донецька область, Нікольський р-н., АДРЕСА_5; ІПН НОМЕР_3) визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартиру № 10 будинку № 3 розташованого по провулку Шкільному в селі Македонівка Нікольського (Володарського) району Донецької області припинивши на зазначене нерухоме майно право спільної сумісної власності подружжя.

В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (87030, Донецька область, Нікольський р-н., АДРЕСА_5; ІПН НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (87535, АДРЕСА_4; ІПН НОМЕР_2) судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Повне рішення складене 12.10.2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець