Справа № 405/4281/18
Провадження №2/405/792/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кропивницький цивільну справу № 405/4281/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вона (позивач) з 08 грудня 1988 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, від якого ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася донька ОСОБА_3, та після переїзду до м.Кіровограда з дозволу її (позивача) батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вона разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3. поселилися та зареєстрували місце проживання у належному її (позивача) батькам будинку АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 після досягнення 16-річного віку у ІНФОРМАЦІЯ_8 році також була прописана в зазначеному будинку.

Позивач також зазначила, що у 1999 році шлюб з відповідачем ОСОБА_2 було розірвано, та після розірвання шлюбу останній зібрав всі належні йому речі та виїхав з будинку її (позивача) батьків, тим самим, з жовтня, 1999 року відповідач не проживає в АДРЕСА_1

У грудні, 1999 році вона (позивач) зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер її (позивача) батько ОСОБА_5, та після смерті якого вона (позивач) та її (позивача) мати отримали у спадщину по ? частині житлового будинку АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_10 померла її (позивача) мати ОСОБА_6.

Позивач також зазначила, що вона постійно проживає та зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, який залишився їй у спадщину після смерті її батьків, тим самим, вона (позивач) є єдиним власником зазначеного будинку.

Вказала, що відповідач ОСОБА_3 у 2010 році вийшла заміж, змінивши прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_3, та у цьому ж році остання забрала все належне їй майно, залишивши будинок.

З огляду на зазначене, позивач вказала, що відповідач ОСОБА_2 з 1999 року і відповідач ОСОБА_3 з 2010 року не проживають без поважних причин у будинку АДРЕСА_1, не беруть участь в утриманні та облаштуванні житла, майна, належного відповідачам, - в будинку немає, матеріальну допомогу на оплату житлово-комунальних послуг відповідачі не надають, добровільно знятися з реєстрації за вказаною адресою відповідачі не бажають, чим створюють їй (позивачу) об'єктивні перешкоди в розпорядженні майном, так як реєстрація відповідачів в будинку перешкоджає потенційним покупцям у придбанні зазначеного нерухомого майна, на підставі чого просила визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 30.07.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 07.11.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання подала заяву, яка зареєстрована в суді 13 грудня 2018 року за вх.№31898, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, судом повідомлялися про час та місце судового розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання, заяви, клопотання, заперечення, відзив на позов, - відповідачі не подавали, у зв'язку з чим розгляд справи здійснено за наявними у справі доказами.

Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положен ь ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 народилася 01 березня 1961 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №384. Батьками ОСОБА_1. в свідоцтві про народження зазначені в графі «Батько» - ОСОБА_5, в графі «Мати» - ОСОБА_6.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 08 грудня 1988 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про одруження було складено відповідний актовий запис за №513, змінивши прізвище після реєстрації шлюбу з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

25 жовтня 1999 року шлюб між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис за №389 від 25 жовтня 1999 року.

Крім того, судом встановлено, що у шлюбі з ОСОБА_2 у позивача народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_3».

04 грудня 1999 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження за №945 від 04.12.1999 року, змінивши прізвище після укладення шлюбу з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Гарською В.В., зареєстровано в реєстрі за №3-695, належить на праві приватної спільної часткової власності ? частина жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1

Зазначене майно отримано позивачем у спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, актовий запис за №2790 від 10.10.2001 року в книзі записів реєстрації актів про смерть.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» №6198376 від 13.01.2005 року право приватної спільної часткової власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину /№3-695/ від 12.03.2004 року, посвідченого Першою кіровоградською державною нотаріальною конторою зареєстровано за ОСОБА_1, номер запису: 7581 в книзі: 25.

Інша ? частина будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Гарською В.В., зареєстровано в реєстрі за №3-697, належить на праві приватної спільної часткової власності матері позивача ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 актовий запис в Книзі реєстрації смертей за №2596 від 18.09.2006 року, після смерті якої відкрилася спадщина на ? частину будинку АДРЕСА_1, яку в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла позивач ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом.

Відповідно до довідки квартального комітету №21 Подільського району м.Кропивницького №633 від 19.06.2018 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, разом з нею за даною адресою проживають чоловік ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5. Зареєстровані, але не проживають: з 2010 року донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8 та з 1999 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7

Крім того, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 20.07.201 року місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, з 14.12.1993 року зареєстровано за адресоюм.АДРЕСА_1; місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, з 05.05.ІНФОРМАЦІЯ_8 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_1

Поряд з цим, факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 підтверджується актом про непроживання, складеним за участі ОСОБА_13, прож. за адресою АДРЕСА_2 та ОСОБА_14, прож. за адресою АДРЕСА_3, підписи яких завірені головою квартального комітету №2Літкевич В.В., згідно з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресоюм.АДРЕСА_1 з 1999 року та з 2010 року відповідно, їх речі за вказаною адресою, - відсутні.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що пред'являючи позов, позивач посилалася на те, що відповідачі протягом тривалого періоду часу не проживають в будинку АДРЕСА_1, в якому вони зареєстровані, більше одного року, більш того, відповідач ОСОБА_2 не є членом її сім'ї, а відповідач ОСОБА_3 вийшла заміж та змінила місцепроживання, на підставі чого їх реєстрація за місцем її (позивача) проживання порушує її право власності.

Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер данного сервітуту полягає в тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім'ї власника житла та проживає разом з ним.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином, судом відзначається, що й після розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, останній, не будучи членом сім'ї позивача користується правом сервітутного типу (особистим сервітутом), встановленим законом (ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР), на підставі чого суд приходить до висновку, що припинення права користування відповідачем ОСОБА_2 як колишнім членом сім'ї позивача займаним приміщенням як спосіб захисту права власності позивача повинен відбуватися відповідно до положень статті 406 ЦК України, якими врегульовано підстави та умови припинення сервітуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

При цьому, з огляду на сутність установлених правовідносин між сторонами по справі, а саме: позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, суд приходить до висновку про те, що на ці правовідносини, враховуючи розірвання шлюбу між сторонами, не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, статті 405 ЦК України, і така позиція суду в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 15.05.2017 року у справі № 6-2931цс16.

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що право відповідача ОСОБА_2 на користування чужим майном (будинком АДРЕСА_1) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, за наявності обставин, які мають істотне значення.

Надаючи оцінку позиції позивача щодо обґрунтування позовних вимог в світлі встановлення обставин, які мають істотне значення для припинення встановленого сервітуту, суд виходить з того, що шлюб між сторонами було розірвано25 жовтня 1999 року, і з цього часу відповідач ОСОБА_2 за данною адресою не проживає, в будинку відсутні також його речі, крім того, 04 грудня 1999 року позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком ОСОБА_7, з яким проживає однією сім'єю за данною адресою, що свідчить про наявність обставин, які мають істотне значення для припинення сервітуту - права користування відповідачем ОСОБА_2 будинком АДРЕСА_1 як колишнім членом сім'ї позивача ОСОБА_1

Крім того, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки.

При цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом, при цьому, під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_3, яка набула права користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 не проживає в зазначеному вище будинку з 2010 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в будинок, або ж відсутня в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом.

З огляду на викладене вище, суд вважає вимогу позивача про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодосправедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи, тому така вимога підлягає задоволенню.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., враховуючи задоволення позовних вимог позивача, підлягають стягненню з відповідачів в розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в розмірі по 352 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова