Дата документу 18.12.2018
Справа № 334/3030/18
Провадження № 2/334/2671/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на дитину, в якому зазначила, що 16.04.2011 року вона у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 151. Від вказаного шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

У 2017 році шлюбні відносини між сторонами значно ускладнились, що проявлялось труднощами спілкування, розбіжностями у поглядах, виникненню непорозумінь та конфліктів, у зв`язку з чим у січні 2018 року подружжям було прийнято рішення про припинення спільного проживання однією сім`єю.

Додатково у позові зазначено, що на теперішній час між подружжям не існує суперечок відносно визначення постійного місця проживання дитини та порядку участі у його вихованні, оскільки проживання дитини разом з матір`ю не порушує його права. Спори щодо поділу спільного майна подружжя між сторонами на час звернення з вказаним позовом відсутні.

З наведених підстав просить шлюб розірвати.

Також вказує, що відповідач з часу припинення спільного проживання не приймає участі у витратах на утримання дитини.

З розрахунку позивачки, за місяць вартість харчування дитини складає 2500,00 грн., придбання одягу 500,00 грн., комунальні послуги (в т.ч. електрична енергія, холодне та гаряче водопостачання, водовідведення, утримання будинку) 1000,00 грн., а всього 4000,00 грн. Оскільки батьки несуть витрати на утримання дитини в рівних частках, то позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, оскільки відповідач, будучи працездатною особою, не має офіційного заробітку та на його утриманні не перебуває інших осіб.

Також ОСОБА_1 у позові просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дитину, обґрунтовуючи це тим, що останній потребує додаткового лікування, в тому числі психокорекції, логопедичної корекції, медикаментозного лікування, нагляду у психіатра, в обґрунтування чого до позову долучила консультативний висновок дитячого лікаря-психіатра, фіскальні чеки на придбання ліків та довідку про вартість занять у логопеда на загальну суму 2800,02 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати щомісячно 1400,00 грн. строком на один рік, починаючи з дня звернення з вказаним позовом до суду.

У визначений ст.178 ЦПК України строк відповідачем було подано відзив на позов, згідно якого ОСОБА_2 не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи це тим, що подальше спільне життя з позивачкою неможливе, а збереження шлюбу є недоцільним та таким, що буде суперечити його інтересам та інтересам дитини.

Відповідач заперечує проти тверджень позивачки щодо того, що він як батько взагалі не приймає участі у матеріальному забезпеченні сина, оскільки протягом 2018 року він декілька разів через банківські перекази надсилав кошти ОСОБА_1 на утримання сина, про що до відзиву долучив копії відповідних платіжних доручень.

Крім того, у відзиві зазначає, що за своїм майновим станом та станом здоров`я, відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі саме 2000,00 грн. та додаткових витрат у розмірі 1400,00 грн., оскільки він 02.04.2018 року внаслідок злочинного нападу на нього отримав тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження, після чого 20.04.2018 року ОСОБА_2 переніс оперативне втручання та дотепер проходить лікування, постійно приймає ліки та в майбутньому йому належить перенести ще одну операцію по вилученню з правої стегнової гомілкової кістки інтрамедулярного блокуючого стержню та пройти курс реабілітації. На першу операцію відповідачем було витрачено приблизно 28000,00 грн., а друга буде коштувати приблизно 15000,00 грн.

Додатково зазначає, що з 01.06.2018 він працює у КУ «Пологовий будинок АДРЕСА_1 , хоча зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , а тому отримуючи заробітну плату у розмірі 4000,00 грн. 5000,00 грн., про що долучив до відзиву копію довідки про заробітну плату, він має обов`язкові щомісячні витрати на проїзд у розмірі 1050-1010 грн. та на лікування 1000,00 грн., а тому з врахуванням цих витрат, залишок грошових коштів у відповідача на місяць становить лише 2500-2550 грн., які витрачаються на продукти харчування, одяг, комунальні послуги та інше.

Відповідач у повній мірі не визнає вимоги позивачки щодо стягнення з нього додаткових витрат на дитину, оскільки вважає їх необґрунтованими та не доведеними належним чином. Зазначає, що в обґрунтування свого позову ОСОБА_1 не надала жодного доказу того, що за місяць вартість харчування дитини складає 2500,00 грн., придбання одягу 500,00 грн., комунальні послуги (в т.ч. електрична енергія, холодне та гаряче водопостачання, водовідведення, утримання будинку) 1000,00 грн., а всього 4000,00 грн., крім того, посилання позивачки на те, що нею на сина щомісячно витрачаються витрати по утриманню сина у розмірі 2800,00 грн. викликають у відповідача сумніви, оскільки він стверджує, що ОСОБА_1 ніде не працює та не має ніякого доходу.

Заперечення проти стягнення з відповідача додаткових витрат щомісячно на сина у розмірі 1400,00 грн. з дня звернення з позовом до суду строком на один рік ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що з огляду на зміст консультативного висновку спеціаліста від 28.02.2018 року за результатами огляду ОСОБА_5 , який позивачка долучила до позову, дитячий психіатр надав рекомендації щодо прийняття ліків впродовж до 2х місяців, а тому син закінчив курс лікування ще у квітні 2018 року та більше інших призначень лікар не надавав. Більш того, відповідач посилається на те, що він сам надавав грошові кошти позивачці для придбання вказаних ліків сину.

Додатково у відзиві зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат по сплаті послуг ФОП ОСОБА_6 також не підлягають задоволенню, з огляду на те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що з боку ФОП надавались та надаються психологічні, логопедичні та педагогічні послуги, а також що цими послугами необхідно користуватись ще впродовж року, починаючи з дня звернення з вказаним позовом до суду. Крім того, позивачкою не надано доказів по сплаті таких щомісячних платежів у розмірі 1040,00 грн., тобто відсутні будь-які бухгалтерські документи, як то: прибутково-касові ордери або квитанції, або виписки по картковим рахункам, тощо.

В подальшому, 28.08.2018 представник позивачки адвокат Гречиха С.Ю. подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1944,00 грн., що буде становити прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01.07.2018.

Також у заяві зазначено, що долучені до матеріалів справи копії Виписок з медичної картки не містять актуальної інформації про стан здоров`я відповідача, оскільки згідно його ж письмових пояснень, він з 01.06.2018 працює на 1,5 ставки робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків господарсько-обслуговувального персоналу КЗ «Пологовий будинок №4», тобто це свідчить, що відповідач завершив лікування та має змогу працювати у важких умовах. До того ж, даних відносно наявності у відповідача хронічних хвороб чи необхідності проходження лікування чи реабілітації, які потребують з боку останнього систематичних матеріальних витрат, а також доказів розміру відповідних витрат відзив не містить. Також, долучені до відзиву копії довідки з ТОВ «УкрАвтоРесурс» від 13.07.2018 не є належним і допустимим доказом, що відповідач їздить на роботу з місця свого мешкання до роботи, користуючись послугами саме цього маршрутного таксі, сплачуючи саме вказану відповідачем суму вартості квитка (21,00 грн.) та саме у робочі дні з понеділка по суботу, в обох напрямках. Крім того, долучені відповідачем до матеріалів справи копії фіскальних чеків на придбання лікарських засобів жодним чином не доводять ту обставину, що вони придбані саме ОСОБА_2 для власного лікування, оскільки в обґрунтування вказаного відповідачем не було додано рецептів на відповідні лікарські засоби, а Виписки з медичної картки не містять таких призначень.

Також зазначає, що у Висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини №51 від 18.04.2018, який позивачка долучила до заяви, за результатами обстеження ОСОБА_3 фахівцями інклюзивно-ресурсного центру, дитині рекомендована тривала так систематична психолого-педагогічна допомога, зокрема: курс занять з практикуючим психологом за напрямком корекції розвитку до 31.05.2020 по дві години на тиждень, курс індивідуальних корекційних занять з вчителем-логопедом до 31.05.2020 по дві години на тиждень.

Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя М.В. Добрєва. Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №74 від 30.11.2018 року, вказана справа 30.10.2018 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Турбіній Т.Ф.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні надав пояснення і заперечення проти позову, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , задовольнити позов про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Судом встановлено, що сторони у справі 16.04.2011 уклали шлюб, який був зареєстрований у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис № 151, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 .

Від вказаного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, НОМЕР_2 , виданого 15.09.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.

Згідно пояснень сторін, у 2017 році шлюбні відносини між ними значно ускладнились, у зв`язку з чим у січні 2018 року подружжям було прийнято рішення про припинення спільного проживання однією сім`єю. Після цього подружні стосунки між ними припинились, спільне господарство не ведеться, шлюб носить суто формальний характер.

Сторони у справі не бажають зберегти сім`ю, на розірванні шлюбу наполягають. Таким чином, суд вважає, що вказані позовні вимоги обґрунтовані, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

При вирішенні спору про стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частинами 1, 2 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Положеннями ч.1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.
Домовленості щодо участі батька в утриманні дитини сторони не досягли, що є підставою для стягнення аліментів з відповідача.
При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги матеріальне становище дитини і стан її здоров`я. Так, згідно консультативного висновку дитячого лікаря-психіатра КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня «Запорізької обласної ради» Лапи Н.В. від 28.02.2018, з огляду на захворювання хлопчик потребує лікування, в тому числі психокорекції, логопедичної корекції, медикаментозного лікування, нагляду у психіатра.

Позивачкою не надано доказів на підтвердження її матеріального становища, відтак, при вирішенні спору суд виходить з положень ст. 180 СК України, якою визначається обов`язок кожного з батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Доводи позивачки щодо врахування при визначенні розміру аліментів зазначених у позовній заяві витрат на утримання житла, в якому вона проживає з дитиною, витрат на харчування дитини, суд оцінює критично, оскільки вказані обставини нічим не підтверджені.

Щодо матеріального стану та стану здоров`я платника аліментів встановлено, що ОСОБА_2 з 01.06.2018 працює на 1,5 ставки робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків господарсько-обслуговувального персоналу Комунального закладу «Пологовий будинок №4» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради (наказ № 57 к/тр-о від 31.05.2018 року) з заробітною платою у розмірі 5584,50 грн., що підтверджується довідкою №37 від 18.06.2018.

Згідно довідки про доходи КЗ «Пологовий будинок №4» №65 від 02.07.2018 року, ОСОБА_2 за червень 2018 року отримав середньомісячний дохід у розмірі 5608,89 грн. без врахування податку.

Згідно довідки слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Агєєва О.В. про прийняття і реєстрацію заяви, відносно ОСОБА_2 02.04.2018 було вчинено кримінальне правопорушення за ч.3 ст.289, ч.2 ст.194 КК України, в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження тяжкого, середнього та легкого ступенів.

Згідно Виписки №2077 Комунального закладу «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги «Дніпропетровської обласної ради» від 10.04.2018, ОСОБА_2 02.04.2018 було проведено оперативне втручання, після чого 05.04.2018 його було переведено до хірургічного відділення для проведення необхідних медичних обстежень та лікування.

Згідно Виписки КУ «МКЛЕ та ШМД м. Запоріжжя» із медичної картки стаціонарного хворого №5606, ОСОБА_2 у вказаній установі проходив лікування з 10.05.2018 по 25.04.2018 та отримав рекомендації про подальшу реабілітацію.

Згідно висновку лікаря-хірурга Томаківського районного військового комісаріату від 28.11.2018, ОСОБА_2 непридатний для прохолодження військової служби за станом здоров`я.

ОСОБА_2 проживає у м. Запоріжжі в орендованому житловому приміщенні та несе витрати зі сплати щомісячної орендної плати у розмірі 1300,00 грн. та комунальних послуг, що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 01.09.2018, строк дії якого встановлено до 02.01.2019.

Приймаючи до уваги, що за незадовільного стану здоров`я та необхідності лікування внаслідок травми, відповідач є працездатною особою, має постійний дохід, інших осіб на утриманні немає, а також враховуючи стан здоров`я дитини, виходячи з заяви про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та часткове визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання дитини слід стягнути у твердій грошовій сумі у розмірі 1400,00 грн. щомісяця.

Вимоги позову про стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно у сумі 1400,00 грн. строком на один рік, починаючи з дня звернення з вказаним позовом до суду, є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка в обґрунтування цих вимог посилається на те, що дитина потребує додаткового лікування, в тому числі психокорекції, логопедичної корекції, медикаментозного лікування, нагляду у психіатра, в обґрунтування чого до позову долучила консультативний висновок дитячого лікаря-психіатра, фіскальні чеки на придбання ліків та довідку про вартість занять у логопеда на загальну суму 2800,02 грн., у зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати щомісячно 1400,00 грн. строком на один рік, починаючи з дня звернення з вказаним позовом до суду.

Надані на підтвердження позову докази в цій частині підтверджують витрати, понесені позивачкою ще до подачі даного позову, при цьому позивачка просить стягнути додаткові витрати на дитину не ті, які вона фактично понесла, а наперед щомісячно у сумі 1400,00 грн. строком на один рік, не надаючи жодних належних доказів на підтвердження цього.

Заявлені позивачем витрати є такими, що нібито передбачаються наперед щомісячно, без жодного доведення необхідності здійснення таких щомісячних витрат протягом вказаного періоду.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, що не перешкоджає позивачці у разі здійснення нею фактичних додаткових витрат, за умови доведення їх доцільності, звертатися з позовом про їх стягнення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, а також суд присуджує стягнення з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати з оплати судового збору при подачі позову про розірвання шлюбу в розмірі 704,80 грн.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 206, 259, 263-265, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 16.04.2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №151 від 16.04.2011.

Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1400,00 грн. щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору за позовом про розірвання шлюбу у сумі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за позовом про стягнення аліментів у розмірі 704,80 гривень (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.