Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2059/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 року Придніпровський районний суд міста Черкаси

у складі: головуючого судді Шиповича В.В.

секретаря судового засідання Євтушенко М.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, Луговського О.С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Черкаської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 у березні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, вказавши, що з 22.07.1955 року між нею та ОСОБА_8 було укладено шлюб. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вона, її чоловік ОСОБА_8, діти ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та матір чоловіка ОСОБА_9 отримали квартиру за адресою АДРЕСА_1, в якій і проживали.

В подальшому діти знялися з реєстрації за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_10 року помер її чоловік ОСОБА_8

22.04.1993 року вона та мати її покійного чоловіка скористались правом на приватизацію та приватизували квартиру за адресою АДРЕСА_1 і таким чином набули права спільної власності на квартиру в рівних частках.

З моменту приватизації вона та ОСОБА_9 разом проживали та вели спільне господарство, підтримували порядок та чистоту у квартирі, оплачували комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_9 померла.

Починаючи з 14.01.1971 року позивачка зареєстрована у АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_9 вона продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується нею, доглядає за квартирою та утримує її постійно проводячи поточний та капітальний ремонти.

ОСОБА_9 заповіту не залишила. Її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які є онуками померлої ОСОБА_9, не прийняли спадщину.

Оскільки вона відкрито володіє квартирою АДРЕСА_1, постійно в ній зареєстрована та проживає з 1971 року, то просила визнати за нею право власності на всю квартиру за набувальною давністю.

Ухвалою від 22.03.2018 позовну заяву ОСОБА_6 залишено без руху.

Позивач у визначений судом строк усунула недоліки позовної заяви.

30.03.2018 року ОСОБА_6 подала уточнюючу позовну заяву, а саме в якості відповідачів по даному позову зазначила ОСОБА_2, ОСОБА_3, Черкаську міську раду та просила визнати за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 04.05.2018 року позовна заява ОСОБА_6 прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду про суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково суду пояснила, що її син ОСОБА_2 дійсно до 2000 року постійно проживав разом з нею та померлою ОСОБА_9, ніс витрати по утриманню квартири та здійснював ремонтні роботи у спірній квартирі.

У відповіді на відзив Черкаської міської ради ОСОБА_6 посилалась на те, що твердження викладені у відзиві Черкаської міської ради є необґрунтованими та безпідставними, оскільки до моменту смерті ОСОБА_9 вони разом утримували та володіли даною квартирою, що належить їм на праві спільної часткової власності. Після смерті ОСОБА_9 вона відкрито користувалась даним майном, постійно там проживає. Тому просила позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Додатково суду пояснив, що у 1950 році було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від шлюбу в них народилось двоє дітей. В 1993 році квартиру АДРЕСА_1 було приватизовано на двох осіб - позивачку та матір її чоловіка ОСОБА_9. ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_9 померла. Спадщину після її смерті ніхто не прийняв. ОСОБА_6 постійно проживала в даній квартирі і після смерті ОСОБА_9 утримувала та користувалась всією квартирою, що належить їй та померлій ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності. Вважає, що позивачка таким чином за набувальною давністю набула право власності на ? частину квартири, яка належала ОСОБА_9.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

У відзиві на позов ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову ОСОБА_6 посилаючись на те, що вказана квартира була отримана його батьком ОСОБА_8 на склад сім'ї з 5 осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, бабу ОСОБА_9 та діда ОСОБА_10, що підтверджується ордером №0501 від 09.04.1971 року.

Таким чином з 1971 року він був зареєстрований та постійно проживав в даній квартирі. У зв'язку із навчанням та проходженням служби в армії він був виписаний з квартири і не проживав в ній.

У 1989 році його було комісовано по хворобі зі служби в армії та він повернувся на постійне місце проживання в м. Черкаси та продовжував жити в квартирі АДРЕСА_1.

Однак для того щоб перебувати на квартирній черзі, не став реєструватися у батьківській квартирі, а зареєструвався у будинку своєї тітки ОСОБА_11 та дядька ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_2. В той же час з 1989 року фактично проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 та бабою ОСОБА_9

У приватизації квартири матір'ю та бабою в 1993 році він не приймав участі, оскільки в той час перебував на квартирному обліку та сподівався отримати квартиру від держави. На час смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_11 року, він постійно мешкав в даній квартирі і продовжував там проживати до 2000 року включно, робив ремонти, давав кошти на сплату комунальних послуг.

Оскільки він після смерті своєї баби ОСОБА_9 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то є таким, що прийняв спадщину, а отже позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю не можуть бути задоволені.

У 2000 році він переїхав проживати до своєї дружини ОСОБА_13 за адресою АДРЕСА_5, де проживає на даний час.

Однак не зважаючи на це, він постійно, надає кошти на утримання квартири по вул. Петровського та сплату комунальних послуг. У квартирі залишаються його речі, він часто там буває і в майбутньому планує переїхати туди на постійне проживання разом зі своєю сім'єю.

Представник відповідача ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_4, заперечував проти задоволення позову ОСОБА_6 посилаючись на те, що ОСОБА_2 проживав в АДРЕСА_1 з моменту її отримання. У період з 1981 року по 1989 рік ОСОБА_2 не проживав в квартирі та був знятий з реєстрації у зв'язку з навчанням та проходженням служби в армії. Отримавши травму під час служби в збройних силах, ОСОБА_2 було комісовано та він повернувся проживати в квартиру АДРЕСА_1, де постійно проживав до 2000 року. Оскільки він перебував на квартирному обліку, то не став реєструватися разом з матір'ю та бабою, а зареєструвався по місцю проживання своєї тітки, хоча фактично там ніколи не проживав. З причин перебування на квартирному обліку він не приймав участі в приватизації квартири АДРЕСА_1. На час смерті ОСОБА_9 та відкриття спадщини, що лишилась після її смерті, ОСОБА_2 постійно проживав в даній квартирі і продовжував в ній проживати до 2000 року. Він здійснював ремонт в квартирі, оплачував комунальні послуги. На даний час ОСОБА_2 бажає оформити спадщину після смерті баби ОСОБА_9, яку фактично прийняв, оскільки проживав в даній квартирі, відкрито володів та користувався часткою квартири, що належала спадкодавцю.

Відповідач ОСОБА_3 підтримав викладене у відзиві на позов відповідача ОСОБА_2 та пояснення надані адвокатом ОСОБА_4. Підтвердив, що його брат ОСОБА_2 на час смерті їх баби ОСОБА_9 проживав разом з нею та їхньою матір'ю ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. В цій квартирі він проживав до 2000 року.

Представник Черкаської міської ради Луговський О.С. заперечував проти задоволення позову ОСОБА_6, вважаючи що підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю відсутні.

У відзиві на позов Черкаська міська рада посилалась на те, що вимоги ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що вона володіє зазначеним майном добросовісно, відкрито та те, що майно належало іншій особі, не залучено свідків для підтвердження факту проживання та не надано відповідного документа, який би підтверджував факт проживання з померлою. Крім того Черкаська міська рада звертала увагу, що нею не було порушено права та законні інтереси ОСОБА_6.

Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача Черкаської міської ради Луговського О.С., допитавши свідка, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст. 344 ЦК).

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, - при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Аналогічні по суті роз'яснення містяться і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Згідно Ордера №0501 від 09.04.1971р. виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради (а.с. 106), - ОСОБА_8 отримав право на зайняття квартири АДРЕСА_1 на склад сім'ї із 5 чоловік: дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_3, син ОСОБА_2, вітчим ОСОБА_10, мати ОСОБА_9

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 05.08.1991р (а.с. 11).

Згідно Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_5 від 22.04.1993 року виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси (а.с. 10) право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №1 від 13.02.2018 року (а.с. 12).

Відповідно до довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради №510 від 23.01.2018 (а.с. 11) ОСОБА_9 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 і разом з нею на день її смерті була зареєстрована невістка - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до заяви ОСОБА_11, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., зареєстрованої в реєстрі №1549 від 04.07.2018р (а.с. 93) та заяви ОСОБА_15, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., зареєстрованої в реєстрі №1550 від 04.07.2018р (а.с. 94) вказаними особами засвідчено, що ОСОБА_2 починаючи з 1989 року по 28.01.2000 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. Фактично ОСОБА_2 проживав зі своєю бабусею - ОСОБА_9 та мамою - ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_2 до 2000 року проводив поточні ремонти та фактично утримував квартиру АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_2 є її племінником, та з 1989 року по 2000 рік був зареєстрований в її будинку за адресою АДРЕСА_2, але фактично проживав за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 та бабою ОСОБА_9.

Факт перебування ОСОБА_2 з 1990 року по теперішній час на квартирній черзі підтверджено Довідкою Департаменту ЖКК Черкаської міської ради від 11.09.2018 року (а.с. 117).

Таким чином після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема ? частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року), який був чинним на момент відкриття спадщини, - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року), який був чинним на момент відкриття спадщини, - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, (1963 року), який був чинним на момент відкриття спадщини, - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За повідомленням Другої черкаської державної нотаріальної контори від 21.09.2018 №3189/01-16 (а.с. 122) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 року ОСОБА_9, до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

В той же час ОСОБА_2 наполягав на тому, що прийняв спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_9, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, - квартирою АДРЕСА_1.

Даний факт визнали ОСОБА_6, ОСОБА_3, підтвердила свідок ОСОБА_11 та не заперечував представник Черкаської міської ради.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Під час розгляду даної справи у суду відсутні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставини прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_9 та добровільності визнання даної обставини іншими учасниками справи.

Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру (а.с. 33-34) вона складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 62,6 кв.м., житлова - 42,4 кв.м..

Оскільки ОСОБА_6 є співвласником квартири АДРЕСА_1, її проживання у даній квартирі та користування нею, не свідчить про заволодіння чужим майном та не є правовою підставою передбаченою ст. 344 ЦК України для визнання права власності на частину квартиру, яка належала ОСОБА_9.

Докази сплати ОСОБА_6 коштів за житлово-комунальні послуги та укладання договорів щодо утримання квартири (а.с. 18-32) можуть бути враховані при вирішенні її позову до інших співвласників квартири про відшкодування витрат понесених на утримання квартири, оскільки відповідно до ст. 360 ЦК України, кожен із співвласників, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

В той же час внесення співвласником квартири коштів на оплату житлово-комунальних послуг та ремонт квартири не є підставою для визнання за ним права власності за набувальною давністю на частину цієї ж квартири, яка успадкована іншою особою.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316-319, 321, 344 ЦК України, ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963), керуючись ст. 3, 12-13, 81, 89, 263-265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_5), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3, АДРЕСА_3), Черкаської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 25212542, м. Черкаси вул. Байди Вишневецького, 36) про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Шипович