Справа № 340/254/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/7/18
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю представника ПАТ КБ «Приват Банк» - Рокетської С.В., представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду від 11 грудня 2017 року, ухваленого суддею Бучинським А.Б.,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з даним позовом та після викладення позовної заяви у новій редакції просив ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року №IFVWGL00000179 у розмірі 89 784,29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 2333493,79 гривень.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що ПАТ КБ «Приват Банк» як правонаступник прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приват Банк» 24 липня 2008 року уклав з позичальником ОСОБА_2 кредитний договір IFVWGL00000179, згідно якого зобов'язався надати кредит у розмірі 27 650 доларів США на строк до 10 липня 2035 року, а відповідач - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

20 березня 2013 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року, згідно якого п. 8.1. Договору викладено в наступній редакції: ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язується надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 43 915, 13 доларів США на термін до 10 липня 2035 року на наступні цілі: у розмірі 25 507, 50 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі : 18 408, 43 доларів США (що підтверджується меморіальними ордерами, які додаються до позову) на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.2.3, 2.2.7 договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17, 52% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 1,8% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 даного договору.

На забезпечення виконання зобов'язання за договором IFVWGL00000179 між ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20 березня 2013 року укладено договори поруки.

10 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_2 останній раз вносив кошти в рахунок погашення за наданий кредит, що підтверджується випискою по рахунку.

У зв'язку з порушенням виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 на 05 квітня 2016 року має заборгованість 89 784, 29 доларів США, що складається з наступного: 40538, 95 доларів США - заборгованість за кредитом, що складає еквівалент 1053607, 31 гривень; 16 701, 54 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, що складає еквівалент 434073, 02 гривень; 28 259, 20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що складає еквівалент 734456, 61 гривень, а також штрафи відповідно до договору: 9,62 доларів США - штраф (фіксована частина), що складає еквівалент 250 гривень; 4274, 98 доларів США - штраф (процентна складова), що складає еквівалент 111106, 85 гривень.

Вимога Банку відповідно до п.5 договору поруки про погашення заборгованості допущеної позичальником залишена без задоволення.

Рішенням Верховинського районного суду від 11 грудня 2017 року в позові відмовлено за недоведеністю заявлених вимог.

На дане рішення представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає, що суд ухвалив рішення на припущеннях, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції належним чином не досліджено умови Додаткової угоди №1 від 20 березня 2013 року до кредитного договору IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року. Так, у п. 1 мотивувальної частини Додаткової угоди зазначено, що суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 17725, 42 долари США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,0 доларів США, пеня у розмірі 17725, 42 доларів США. Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника (п. 4 додаткової угоди). З боку позивача було надано можливість відповідачу зменшити свою заборгованість та виконати свої зобов'язання за договором у вигляді Додаткової угоди, умови якої було порушено відповідачем.

Розглядаючи спір, суд належним чином не оцінив як доказ розрахунок заборгованості наданий позивачем, виписки по рахунку та пояснення представника позивача. Додаткову угоду відповідач 20 березня 2013 року підписав власноручно, чим погодив умови укладеного договору.

Саме у зв'язку з виникненням кредитної заборгованості за договором сторони погодили укладення Додаткової угоди про зміну умов кредитування, а не новий кредитний договір, згідно з яким визначили новий графік погашення заборгованості, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди про неустойку. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім того, після підписання Додаткової угоди протягом тривалого часу проводилися операції щодо погашення заборгованості, такі обставини відображені у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку.

З огляду на положення ч.3 ст.203, ст. 1054 ЦК України саме відповідач має спростувати, що він не підписував кредитний договір та надати належні і допустимі докази на спростування цієї обставини.

За змістом ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, встановленими ЦПК України. Покладаючи в основу рішення експертний висновок, який виконаний на припущеннях, суд зазначених положень закону та обставин справи не врахував, під час перевірки і оцінки експертного висновку не з'ясував його відповідність рекомендаціям та інструкції, дійшовши передчасного висновку про необґрунтованість заявлених вимог.

В проведеному експертному дослідженні відповідач не заперечила наявності заборгованості позичальника.

Позичальник зобов'язаний належним чином виконувати зобов'язання згідно умов договору та вимог цивільного законодавства, Банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідно до вимог ЦПК України, тоді як відповідач вказаний розрахунок ніякими доказами не спростовував та не надавав доказів на підтвердження обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, не з'ясував, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, представника позичальника ОСОБА_2, яка вимоги скарги заперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту отримання позичальником кредиту в загальній сумі 43915,93 доларів США, поданий позивачем розрахунок здійснений виходячи із недоведеної суми тіла кредиту та не відображає розміру як загальної заборгованості, так і її складових, а тому не може бути визнаний судом належним доказом у справі. Приймаючи до уваги факт часткового визнання позовних вимог відповідача щодо допущення простроченої заборгованості, суд на даний час позбавлений можливості самостійно встановити реальний розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та іншими платежами за умовами кредитного договору, та відповідно захистити порушене майнове право позивача внаслідок недоведення позивачем належними та допустимими доказами розміру реальної заборгованості.

Однак колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не у повній мірі відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права. Судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції не надано оцінки тому, що позичальнику були надані кредитні кошти, сплачувались проценти, що підтверджено випискою по особовому рахунку та свідчить про користування грошовими коштами наданими Банком.

Встановивши існування між сторонами правовідносин, суд першої інстанції повинен був вирішити даний спір по суті.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до положень ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, вищезазначені норми матеріального права переконливо встановлюють, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання своїх обов'язків за кредитним договором, а саме: надання грошових кошті (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення отриманих грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до розділу 4 та 7 Положення про організацію діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 18 червня 2003 року №254, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Банки мають забезпечити формування первинних документів (паперових чи електронних), що були підставою для відображення операцій в обліку та звітності.

Згідно кредитного договору №IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року Банк надав позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти на строк з 24 липня 2008 року по 10 липня 2028 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 27650 доларів США на наступні цілі: у розмірі 375 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент дії кредиту, 302, 50 гривень - для сплати страхового платежу особистого страхування за договором страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 12 826 гривень на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1, 46% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 1,8% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного Договору.

Згідно Додаткової угоди №1 до кредитного договору від 20 березня 2013 року суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 17725, 42 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 17 725, 42 долари США. Згідно з ст.ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених у графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 17 725, 42 долари США. Пункт 8.1 викладено в наступній редакції: ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язується надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 43 915, 13 доларів США на термін до 10 липня 2035 року на наступні цілі: у розмірі 25 507, 50 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі : 18 408, 43 доларів США (що підтверджується меморіальними ордерами, які додаються до позову) на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.2.3, 2.2.7 договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17, 52% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 1,8% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2 даного договору.

Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника.

Згідно розрахунку заборгованості на а.с.5-9, на 05 квітня 2016 Банком нараховано заборгованість відповідачу за кредитом у сумі 89784,29 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 2 333 493,79 гривень, та складається з: загальної заборгованості за тілом кредиту в сумі 40 538,95 доларів США, що складає еквівалент 1 053 607, 31 гривень, в тому числі залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом 459,85 доларів США, що складає еквівалент 11 951, 50 гривень, загального залишку заборгованості за процентами в сумі 16 701,54 доларів США, що складає еквівалент 43 4073, 02 гривень, в тому числі залишку заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16 096,75 доларів США, що складає еквівалент 418 354, 53 гривень, пені в розмірі 28 259,20 доларів США, що складає 734 456, 61 гривень та штрафів - 9,62 доларів США (фіксована частина), що складає еквівалент 250 гривень та 4274,98 доларів США (процентна складова), що складає еквівалент 111 106, 85 гривень.

Відповідно до п.п.2.1.3 Кредитного договору від 24 липня 2008 року, укладеного між сторонами передбачено, що позичальник звертається до Банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування і доручає Банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування, а Банк за наявності вільних коштів здійснює перерахування цих кредитних коштів, у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів, за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договором страхування. Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає Банку одержати з каси суму іноземну валюту необхідну для сплати чергового страхового платежу.

Право Банку на сплату чергових страхових платежів із визначених для цього страхових коштів за рахунок кредиту передбачено також і п. 2.2.7 договору.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Банку не подав жодного доказу, що 18 408, 43 долари США, які отримані ОСОБА_2 20 березня 2013 року для сплати страхових платежів, дійсно зараховувалась для такої оплати, і у зв'язку із цим необхідність зарахування цієї суми до тіла кредиту, як це зроблено Банком 20 березня 2013 року, тобто до тіла кредиту 24 151, 96 доларів США дораховано страхові платежі і тіло кредиту таким чином збільшено до 40 479, 08 доларів США.

Як вбачається із висновку судово-економічної експертизи від 11 липня 2017 №22 (а.с.120-133), призначеної на підставі ухвали суду за клопотанням сторони відповідача, судовим експертом встановлено, що документально підтверджується отримання позичальником ОСОБА_2 кредитних коштів лише в розмірі 24 993,69 доларів США, відповідно до заяви про видачу готівки №1 від 28 липня 2008 року. В той же час, факт отримання позичальником коштів в розмірі 43 915,93 доларів США, у тому числі 18 403,43 доларів США на сплату страхових платежів, вказаних у п.8.1 додаткової угоди №1 від 20 березня 2013 року до кредитного договору №IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року документально не підтверджується. Не відповідає умовам кредитного договору включення до суми заборгованості за кредитом грошових коштів в розмірі 18 408,43 доларів США наданих ОСОБА_2 на сплату страхових платежів згідно додаткової угоди №1 від 20 березня 2013 року, за умови їх неотримання позичальником готівкою, а також нарахування процентів та штрафних санкцій з врахуванням цієї суми.

Крім цього, експертом встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника на суму 89 784,29 доларів США на 05 квітня 2016 не відповідає умовам кредитного договору №IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 та первинним бухгалтерським документам щодо видачі та погашення кредиту, процентів, комісії та пені за цим кредитним договором.

Враховуючи, що в наданих на дослідження матеріалах відсутній додаток до Кредитного договору від 24 липня 2008 року та графік погашення кредиту, у якому зазначено суму щомісячного платежу, а клопотання про подання таких документів залишено без задоволення, експертом не знайдено можливості дати відповідь на запитання, яка фактична заборгованість позичальника перед Банком по умовах договору від 24 липня 2008 року на 05 квітня 2016 року.

Із дослідної частини експертизи вбачається, що експертом встановлено достовірний факт передачі позичальнику коштів у розмірі 24 993, 69 доларів США відповідно до заяви про видачу готівки №1 від 28 липня 2008 року. За даними банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 з 24 липня 2008 року по 26 вересня 2016 року з каси було видано кошти на сплату страхових платежів на суму 457, 45 доларів США.

Експертом досліджено, що Банком 20 березня 2013 року тіло кредиту збільшено на 16 327, 12 доларів США, що не відповідає умовам кредитного договору від 24 липня 2008 року та додатковій угоді №1 від 20 березня 2013 року.

З метою визначення правильного розміру заборгованості по кредиту представником ОСОБА_2 надано оригінал кредитного договору №IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року та графік погашення кредиту. У зв'язку із тим, що через відсутність саме цих документів експерт не міг визначити фактичну заборгованість по кредиту ухвалою апеляційного суду від 23 квітня 2018 року з метою з'ясування фактичної заборгованості у даній справі призначено додаткову судово-економічну експертизу, на вирішення якої експерту поставлено питання про розрахунок фактичної заборгованості позичальника ОСОБА_2 по тілу кредиту, процентах за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів за кредитним договором № IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року на 05 квітня 2016 року та покладено витрати за проведення експертизи на Банк та позичальника.

При цьому, на час призначення експертизи представник Банку підтвердила, що первинні бухгалтерські документи про надання позичальнику ОСОБА_2 18 408,43 доларів США кредиту за додатковою угодою №1 від 20 березня 2013 року відсутні.

Згідно повідомлення судового експерта, експертиза не виконана у зв'язку з не проведеною оплатою (т.2, а.с.10).

Колегією суддів при розгляді справи з пояснень представника апелянта з'ясовано, що Банк відмовився від своєї частини оплати витрат за проведення експертизи, а представник позичальника пояснила, що у ОСОБА_2 немає матеріальної можливості оплатити усі витрати за проведення експертизи.

Ухвалою апеляційного суду від 24 вересня 2018 року задоволено клопотання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування доказів та витребувано від ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості позичальника перед Банком по тілу кредиту, процентах за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором та штрафів за кредитним договором, з врахуванням перерахованих страхових платежів, без включення до тіла кредиту 18 408, 43 доларів США за додатковою угодою №1 від 20 березня 2013, які за поясненнями сторін позичальнику не надавались. Така ухвала постановлена у зв'язку з тим, що представник Банку пояснив, що розрахунок без включення до тіла кредиту 18 408, 43 доларів США за додатковою угодою №1 від 20 березня 2013 року може бути виконаний тільки за вмотивованою ухвалою суду.

У відповідь на виконання ухвали про витребування доказів Банком надано пояснення, що суд, з врахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань. Суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати контр розрахунок. Оскільки зміни до кредитного договору від 24 липня 2007 року та Додаткової угоди №1 не вносились, Банком надано розрахунок заборгованості відповідно даних програмного комплексу, тобто додано попередній розрахунок, як і той, що знаходиться на а.с.5, т.1.

Колегія суддів, виходячи із наявних у справі доказів та враховуючи умови кредитного договору вважає, що первинним у даній справі є визначення фактичної суми заборгованості позичальника по тілу кредиту, що дасть можливість визначити розмір прострочених процентів за користування та інших штрафних санкцій.

Колегія суддів вважає, що переконливими доказами встановлено, що 20 березня 2013 року Банком до тіла кредиту за кредитним договором від 24 липня 2007 року безпідставно включено суму 16 327, 96 доларів США.

Тому правильна сума заборгованості по тілу кредиту на 05 квітня 2016 року становить 23 751,98 доларів США.

Тоді кожне нарахування тіла згідно розрахунку банку повинно зменшуватись на суму -16 327, 96 доларів США, і саме від цієї суми повинні нараховуватись проценти.

У такому разі, на 05 квітня 2016 року тіло заборгованості за кредитом з урахуванням сплати позичальником буде становити 23 751, 98 доларів США, що й підлягає для дострокового стягнення заборгованості по тілу кредиту.

За п.3.3. Кредитного договору нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п. 7.2 та 8.1 Договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену п.8.1, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми Кредиту (а.с. 15, зворот).

А тому апеляційний суд вираховує проценти за наступною формулою: % = тіло кредиту х % ставка х к-сть днів місяця, за які нарахована заборгованість за відсотками, пенею та комісією : на 360 днів у році.

Віднімаючи від тіла кредиту 40 479, 08 доларів США необґрунтовано включену Банком суму 16 327, 96 доларів, які безпідставно нараховані станом на 20 березня 2013 року, розрахунок процентів на цю дату обраховується наступним чином: 24 151, 96 х 0, 1752 (% ставка в місяць) х 8 днів / 360 = 94, 03 %.

Аналогічно вираховуватимуться проценти за користування кредитом до 05 квітня 2016 року.

Загальна сума по процентах за користування коштами з 20 березня 2013 року по 05 квітня 2016 року становить 12 777, 61 доларів США.

Враховуючи сплату ОСОБА_2 за вказаний період 5124, 05 доларів США процентів, різниця несплачених процентів за користування кредитними коштами становитиме 7 653, 56 доларів США.

Відповідно до розрахунку, доданого до позовної заяви Банком за порушення зобов'язання, відповідачам нараховано штрафи відповідно до договору: 9,62 доларів США - штраф (фіксована частина), що складає еквівалент 250 гривень та 4274, 98 доларів США - штраф (процентна складова), що складає еквівалент 111 106, 85 гривень за умовами п. 8.4 при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с. 16, зворот).

Відповідно до п.5.3. кредитного договору від 24 липня 2008 року нарахування штрафів передбачено за порушення строків платежів за грошовими зобов'язаннями позичальника. Також за несвоєчасне погашення заборгованості позичальник сплачує Банку пеню. Тобто відповідальність за договором у вигляді штрафу та пені передбачена за несвоєчасне погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий ж висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі №347/1910/15-ц.

За умовами договору, зокрема, п. 8.4 при порушенні Позичальником зобов'язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні (а.с. 16, зворот).

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 подала клопотання про зменшення розміру пені за порушення грошового зобов'язання, посилаючись на матеріальне становище позичальника та поручителя, зокрема, що позичальник ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_5 є багатодітною сім'єю, виховують малолітніх дітей . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімя ОСОБА_2 багатодітна, не забезпечена, проживає у важких матеріальних умовах, ОСОБА_5 не працює, а зайнята по догляду за дитиною до шестирічного віку, також не працює її чоловік. Представник позичальника посилається також на ті обставини, що Банк безпідставно завищив тіло кредиту та і з цієї суми нараховував відсотки, пеню, відмовлявся вирішувати спір добровільно та здійснити перерахунок відповідно до фактично отриманого розміру кредиту, ухилявся від проведення експертизи та перерахунку заборгованості за ухвалою суду, тому зважаючи на ці обставини справи просила зменшити розмір пені до мінімального розміру, встановленого 8.4. договору, не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Колегія суддів вважає, що клопотання представника позичальника про зменшення розміру пені підлягає до задоволення. Представником доведено переконливими доказами, що майновий стан позичальника та поручителя є незадовільним, пеня продовжувала нараховуватись після необґрунтованого збільшення тіла кредиту, представником Банку підтверджено відсутність доказів про надання позичальнику 18 408, 43 доларів США за додатковою угодою №1 від 20 березня 2013 року, що суттєво вплинуло на можливість погашення кредиту, що є суттєвими обставинами і мають значення для вирішення правовідносин що мали місце між сторонами.

Оскільки прострочка щодо сплати заборгованості по кредиту становить 847 днів, суму пені, з врахуванням вимог договору, що вона може визначатись не менше 1 гривні за кожен день прострочення, колегія суддів вважає з врахуванням вищезазначених істотних обставин, необхідно визначити в розмірі 1000 гривень.

Колегія суддів вважає, що не можуть бути взяті до уваги доводи представника Банку, як підставу для задоволення вимог у повному обсязі у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 після додаткової угоди №1 від 20 березня 2013 року про позику 18 408, 43 доларів США здійснював погашення кредиту, а значить визнавав викладені обставини, що розмір тіла кредиту збільшився до 43915,93 долара США.

Представник позичальника пояснила, що позичальник вносив кошти після 20 березня 2013 року на виконання умов договору від 24 липня 2008 року, за яким дійсно не було погашено тіло кредиту, залишається непогашеним тіло і на даний час. Позичальник до часу звернення позивача з даним позовом не знав і не міг знати, що позикодавець не отриману суму кредиту у розмірі 18 408, 43 доларів США за додатковою угодою №1 від 20 березня 2013 року зарахував до тіла кредиту за договором від 24 липня 2008 року.

Згідно ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст.553 ЦК України ).

Пунктом 2.3.3. Кредитного договору передбачено, що при виникненні порушення Позичальником зобов'язань, передбачених умовами даного Договору змінити умови договору - зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду і відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором (а.с. 15, т.1).

Згідно договорів поруки від 20 березня 2013 року, укладених між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього Договору. У випадку невиконання поручителем зобов'язань боржника за кредитним договором на протязі 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п.5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 0,15 відсотків за день, але не більше подвійної облікової ставки НЮУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний календарний день прострочення (а.с. 21-22, т.1).

13 квітня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ПАТ КБ «Приват Банк» надіслано повідомлення про погашення заборгованості у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість (а.с. 11, т. 1). У травні 2016 року Банк звернувся до суду про дострокове стягнення заборгованості, тому строк поруки не можна вважати припиненим.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих за кредитними коштами відсотків, є підставою для стягнення з позичальника та поручителів отриманих ними коштів, відсотків за користування кредитом, пені відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду від 11 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_7, виданий Верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 31 березня 1998 року, ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_2, зареєстрований: АДРЕСА_1, місце проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт НОМЕР_8, виданий Верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 23 листопада 2006 року, ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_4, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , рахунок (для погашення заборгованості та судових витрат) №3111, МФО №305299, адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50

24 151, 96 доларів США заборгованості по кредиту, 7653, 56 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 1000 гривень пені за порушення зобов'язання із погашення кредиту, нарахованих на 05 квітня 2016 року за кредитним договором IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_7, виданий Верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 31 березня 1998 року, ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_2, зареєстрований: АДРЕСА_1, місце проживання: АДРЕСА_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт НОМЕР_9, виданий Верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 09 березня 2002 року, ідентифікаційний податковий номер - НОМЕР_6, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , рахунок (для погашення заборгованості та судових витрат) №3111, МФО №305299, адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50

24 151, 96 доларів США заборгованості по кредиту, 7653, 56 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 1000 гривень пені за порушення зобов'язання із погашення кредиту, нарахованих на 05 квітня 2016 року за кредитним договором IFVWGL00000179 від 24 липня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» по 6 897 гривень судового збору з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський