Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 2-5401/04Головуючий у 1-й інстанції Іжевська Н.Г.
Пр. № 22-ц/778/1589/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання угоди дійсною та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2004 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 17.11.2004 року між ОСОБА_4 до ОСОБА_5;

- визнати за ним - ОСОБА_4 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1: будинок (літ. А), сараї (літ. В, Е, М, Н, Ж, З, Р, С), навіси (літ. 11. О, К), вбиральню (літ. Г), душову (літ. Л), гараж (літ. Д), службові прибудови (літ. а-1, а-2), її тому числі частину приміщення 1-8 розміром 3,7 кв. м , веранду (літ. а), в тому числі приміщення 1-1 розміром 4,0 кв. м , погріб (літ. пг) під а-1.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 17 листопада 2004 року у відповідача придбав за «домовою угодою» житловий будинок АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що угода не була нотаріально посвідчена, позивач подав вищезазначений позов в якому просив визнати угоду дійсною та визнати за ним право власності на вищезазначений будинок.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2004 року (а.с. 16) позов ОСОБА_4 задоволено у цій справі у повному обсязі.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 17.11.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1: будинок (літ. А), сараї (літ. В, Е, М, Н, Ж, З, Р, С), навіси (літ. 11. О, К), вбиральню (літ. Г), душову (літ. Л), гараж (літ. Д), службові прибудови (літ. а-1, а-2), її тому числі частину приміщення 1-8 розміром 3,7 кв.м., веранду (літ. а), в тому числі приміщення 1-1 розміром 4,0 кв.м., погріб (літ. пг) під а-1.

З 15.12.2017 року набрав чинності ЦПК України в новій редакції, його нормами має керуватись апеляційний суд на теперішній час при апеляційному перегляді цієї справи.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується (п. 8 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 25-28) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 58).

Підстави для застосування вимог ст. 358 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, (відмови у відкритті провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі через сплив однорічного строку з дня складання повного тексту судового рішення) апеляційним судом у цій справі були відсутні, оскільки скаргу подано ОСОБА_2, яка не була залучена до участі у цій справі, при цьому, остання наполягала на тому, що суд у цій справі своїм рішенням вирішив питання про її права… та обов'язки.

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 60) з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, яка має постійний склад, (в Апеляційному суді Запорізької області замість 71 судді за штатом фактично працює 20 суддів, з яких 13 суддів у судовій палаті з розгляду цивільних справ).

При цьому, встановлено, що після ухвалення вищезазначеного судового рішення у цій справі - ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_5 помер (свідоцтво про смерть, копія а.с. 30), правовідносини у цій справі допускають правонаступництво.

У судовому засіданні 24 травня 2018 року (а.с. 90-91) розпочато розгляд цієї справи апеляційним судом по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта та позивача, які пояснили, що спадкоємців за законом після смерті відповідача ОСОБА_5 чотири: його дружина - апелянт у цій справі - ОСОБА_2, син у цій справі - позивач ОСОБА_4 та дві дочки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, але лише особа, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, - ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_5, оскільки остання проживала постійно із ним однією сім'єю на день смерті за однією адресою, та лише вона звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, що підтверджується відповідною довідкою нотаріуса, доданою апелянтом до її апеляційної скарги у матеріали цієї справи (а.с. 54).

У розгляді цієї справи апеляційним судом оголошено перерву, витребувано ухвалою апеляційного суду (а.с. 93) на підтвердження вказаної інформації у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. фотокопію спадкової справи № 14/2018, яка була заведена після смерті 06 лютого 2005 року ОСОБА_5 для долучення до матеріалів цієї справи.

У період з 04.06.2018 року по 13.07.2018 року розгляд цієї справи не призначався через перебування судді-доповідача у відпустці (довідка а.с. 99).

18.06.2018 року приватний нотаріус надав апеляційному суду вищезазначену фотокопію спадкової справи (а.с. 101-117).

У судове засідання 09 серпня 2018 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи (а.с. (а.с. 97), у тому числі особа, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ОСОБА_2, як особа, яка подала апеляційну скаргу, та позивач ОСОБА_4 не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, та позивача ОСОБА_4 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (а.с. 33-34).

Ухвалою апеляційного суду від 09 серпня 2018 року залучено у цій справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якості правонаступника відповідача ОСОБА_5, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу в порядку ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної скарги переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що сторони у цій справі - позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5, який помер після ухвалення 07.12.2004 року судом першої інстанції рішення у цій справі - ІНФОРМАЦІЯ_2, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

При вищевикладених обставинах, предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справіі в порядку ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі керувався ст. ст. 220, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 15, 30, 62 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (07 грудня 2004 року).

Судом першої інстанції було встановлено, що 23.11.2004 року (а.с. 2) позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі, в якому зазначав, що 17.11.2004 року він у відповідача ОСОБА_5 придбав по так називаємій «домашній угоді» жилий будинок АДРЕСА_1. У зв'язку із тим, що угода не була нотаріально посвідчена, позивач просив визнати угоду дійсною та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок АДРЕСА_1: будинок (літ. А), сараї (літ. В, Е, М, Н, Ж, З, Р, С), навіси (літ. 11. О, К), вбиральню (літ. Г), душову (літ. Л), гараж (літ. Д), службові прибудови (літ. а-1, а-2), її тому числі частину приміщення 1-8 розміром 3,7 кв. м, веранду (літ. а), в тому числі приміщення 1-1 розміром 4,0 кв. м, погріб (літ. пг) під а-1.

Відповідач у судове засідання не з'явився, позов не оспорював.

Розглянувши матеріали цієї справи суд першої інстанції вважав, що позов підлягає задоволенню, оскільки угода фактично виконана сторонами, продавець отримав гроші, а покупець отримав у своє розпорядження жилий будинок, тому в силу ст. 220 ЦК України така угода судом може бути визнана дійсною.

В силу вимог ст. 334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі майна.

Позов підтверджений технічними документами на будинок (а.с. 4-12), договором купівлі-продажу, підписи сторін на якому посвідчені головою квартального комітету № 115 Шевченківського району м. Запоріжжя (а.с. 13).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію ОСОБА_2, викладену у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою у цій справі.

- Права ОСОБА_2, як дружини в порядку поділу майна подружжя із ОСОБА_5 (відповідач у цій справі), який помер 06 лютого 2005 року, тобто після ухвалення 07 грудня 2004 року оскаржуємого рішення суду першої інстанції, на ? частину вищезазначеного домоволодіння АДРЕСА_1 при укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу від 17.11.2004 року між її сином ОСОБА_4 (позивачем у цій справі) та її чоловіком ОСОБА_5 (відповідачем у цій справі), не могли бути порушені і не порушені рішенням суду першої інстанції у цій справі.

Факт саме зазначених родинних зв'язків учасників цієї справи підтверджується матеріалами цієї справи (а.с. 54) та визнаний учасниками цієї справи (ст. 82 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

ОСОБА_2 наполягала на тому, що вищезазначений житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, перебуваючи у шлюбі, подружжя побудувало його на відведеній земельній ділянці, який був прийнятий разом із одним сараєм 3,75х7,0 в експлуатацію актом від 22.03.1962 року, а право власності зареєстровано ЗМБТІ 25.10.1962 року (а.с. 48-53).

На цей час діяла ст. 22 КпШС України, за змістом, якої майно, нажите подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю.

Відносно конкретної дати побудови (придбання) та введення в експлуатацію подружжям решти будівель і споруд вищезазначеного домоволодіння (сараї (літ. В, Е, М, Н, Ж, З, Р, С), навіси (літ. 11. О, К), вбиральня (літ. Г), душова (літ. Л), гараж (літ. Д), службові прибудови (літ. а-1, а-2), її тому числі частина приміщення 1-8 розміром 3,7 кв. м, веранда (літ. а), в тому числі приміщення 1-1 розміром 4,0 кв. м, погріб (літ. пг) під а-1) матеріали цієї справи належних доказів не містять.

Доводи апеляційної ОСОБА_2 в особі її представника у цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 65 ч. 2 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що їй не було відомо про вищезазначений договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 17.11.2004 року між її сином - ОСОБА_4 та її чоловіком - ОСОБА_5, та вона не надавала згоди на його укладення, спростовуються матеріалами цієї справи.

Оскільки, на самому вищезазначеному договорі купівлі - продажу житлового будинку від 17.11.2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (копія зворот а.с. 13) міститься підпис особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі - ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.02.1998 року, копія а.с. 106), як свідка цієї угоди (ОСОБА_2 паспорт НОМЕР_1 видан Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 21.02.1998 а.с. 13), справжність якого посвідчена головою квартального комітету № 115 Шевченківського району м. Запоріжжя (а.с. 13).

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Таким чином, ОСОБА_2, як особі, що не приймала участі у справі, та яка подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у цій справі на підставі ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, було відомо про вищезазначений договір її сина та її чоловіка ще в день його укладення 17.11.2004 року, вона проти його укладення при вищевикладених обставинах не заперечувала, підписала останній.

ОСОБА_2 з 17.11.2004 року з позовом до суду про визнання вищезазначеного договору між її сином та чоловіком неукладеним чи недійсним з будь-яких підстав, у тому числі через відсутність її згоди, як дружини, на його укладення, не зверталась, тобто визнавала цей договір, вважала, що останнім будь-які її права та інтереси, у тому числі як співвласника, не порушені.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції у цій справі не міг вирішити і не вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_2, як дружини відповідача ОСОБА_5, який помер лише після ухвалення останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30), а тому підстави для скасування оскаржуємого рішення суду першої інстанції у цій справі саме за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у цій справі відсутні.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного скасування рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Тим більш, що на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційним судом встановлено, що на вищезазначене домоволодіння (житловий будинок АДРЕСА_1: будинок (літ. А), сараї (літ. В, Е, М, Н, Ж, З, Р, С), навіси (літ. 11. О, К), вбиральню (літ. Г), душову (літ. Л), гараж (літ. Д), службові прибудови (літ. а-1, а-2), її тому числі частину приміщення 1-8 розміром 3,7 кв. м, веранду (літ. а), в тому числі приміщення 1-1 розміром 4,0 кв. м, погріб (літ. пг) під а-1), яке було у б подальшому передано сином ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4 в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк України» за іпотечним договором № 1Z/743-Ф від 12.04.2007 року та на нього вже звернуто стягнення в рахунок погашення відповідної заборгованості за відповідним кредитним договором із Банком на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 26.02.2015 року в іншій цивільній справі ЄУН 336/5662/14 (а.с. 78-81).

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

- Права ОСОБА_2, як спадкоємця першої черги за законом (дружини) в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, відповідача у цій справі ОСОБА_5, який помер 06 лютого 2005 року, тобто після ухвалення 07 грудня 2004 року оскаржуємого рішення суду першої інстанції, на ? частину вищезазначеного домоволодіння АДРЕСА_1, як спадщини, не могли бути порушені і не порушені рішенням суду першої інстанції у цій справі.

Оскільки, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5, як відповідач у цій справі, позов позивача (свого рідного сина) не спростовував, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодився, останнє в апеляційному порядку за своє життя не оскаржував, так як вважав, що його права цим рішенням у цій справі не порушені, вказане рішення відповідало його інтересам.

Не може ОСОБА_2, як особа, яка подала апеляційну скаргу, успадкувати спадщину у вигляді ? частини вищезазначеного домоволодіння АДРЕСА_1, якщо останньої вже не було у власності спадкодавця ОСОБА_5 на час відкриття спадщини - 06 лютого 2005 року.

При цьому, не можуть бути порушені вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 07 грудня 2004 року права ОСОБА_2, як спадкоємця першої черги за законом (дружини), яка дійсно могла прийняти спадщину у вигляді іншого майна спадкодавця в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, після смерті 06 лютого 2005 року спадкодавця ОСОБА_5, та не приймала участі у цій справі на той час, якщо вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі не було порушено права самого спадкодавця ОСОБА_5, останнє відповідало його інтересам на час його ухвалення, що матеріалами цієї справи не спростовується.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції розглянув дану справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, які можуть бути прийняті до уваги у цій справі апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, є надані апеляційному суду ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 документи, які датовані до дати ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі - 07 грудня 2004 року (свідоцтво про одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 від 18.11.1953 року, копія а.с. 47, договір про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку від 23.07.1957 року а.с. 50-51, акт приймання індивідуального домоволодіння від 22.03.1962 року, копія а.с. 52-53, домова книга, копія а.с. 55-56).

Однак, останніми при вищевикладених обставинах не спростовуються встановлені судом фактичні обставини цієї справи та висновки суду у цій справі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, на підставі ст. 352 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Встановлено, що оскаржуємим рішенням суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою осіб, які беруть участь у справі, в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі саме за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 в межах доводів останньої.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_4 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі вигляді судового збору (а.с.29), сплаченого нею при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 88, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384, п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2004 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 20.08.2018 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.