Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 161/14082/15-ц

провадження № 61-3119св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року у складі судді Олексюка А. В. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року у складі колегії суддів Шевчук Л. Я., Данилюк В. А., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 29 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 160 000,00 доларів США із розрахунку 14,35 % річних на строк з 29 вересня 2008 року по 29 вересня 2038 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях.

Зобов'язання відповідача щодо повернення ним суми кредиту, залишилось невиконаним. Станом на 11 серпня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 6 810 024,43 грн, з них: сума заборгованості за відсотками - 80 774,55 грн; за додатковою угодою № 1: сума заборгованості за тілом кредиту - 3 373 694,42 грн, сума заборгованості за відсотками - 2 360 390,41 грн, пеня - 934 703,44 грн; сума за ставкою 3 % річних - 60 461,61 грн.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладених договорів поруки від 29 вересня 2008 року № 231403, № 231405 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_2, згідно із якими, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за договором. Покликаючись на викладене, просить стягнути солідарно із відповідачів 6810024,43 грн. кредитної заборгованості.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки було дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, в тому числі в повному обсязі було стягнуто тіло кредиту, а тому строк дії договору закінчився. Між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

У серпні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати вищезазначені судові рішення, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Оскільки правовідносини між сторонами не припинилися, тому банк не позбавлений права нарахувати заборгованість за відповідним кредитним договором та стягнути на свою користь такі суми. Не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2018 року зупинено касаційне провадження у справі № 161/14082/15-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року, до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 444/9519/12-ц.

Ухвалою від 12 вересня 2018 року поновлено касаційне провадження у справі.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що 29 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику кредит в сумі 160 000,00 доларів США із розрахунку 14,35 % річних на строк з 29 вересня 2008 року до 29 вересня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 вересня 2008 року укладено договори поруки № 231403 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та № 231405 від між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, згідно із якими поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Боржник належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором та не сплачував банку заборгованість за кредитним договором.

28 липня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

01 лютого 2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в розмірі 1 313 902 грн 64 коп., з яких: 1 209 728 грн 40 коп. - прострочений основний борг, 72 331 грн 62 коп. - прострочені проценти, 1 757 грн 42 коп. - пеня за порушення термінів сплати процентів, 28 963 грн 88 коп. - прострочені проценти, 1 121 грн 32 коп. - пеня за порушення термінів сплати процентів.

В процесі примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 01 лютого 2010 року було здійснено реалізацію нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки за адресою: вулиця Ранкова, 1 корпус б в селі Гаразджа Луцького району Волинської області.

Кошти від реалізації даного предмета іпотеки в розмірі 51 243 доларів 83 центи США були зараховані позивачем на погашення відсотків у лютому 2014 року.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № № 711/2876/14-ц зроблено висновок, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Встановивши фактичні обставини справи, зокрема й факт невиконання відповідачем умов кредитного договору, суди першої та апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки було дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, в тому числі в повному обсязі було стягнуто тіло кредиту, а тому строк дії договору закінчився. Між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Таким чином, оскільки після спливу строку кредитування позивач втратив право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про те, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів, є безпідставними, оскільки враховуючи, що погашення заборгованості в добровільному порядку не здійснювалось, а здійснено примусове погашення заборгованості за рахунок реалізації заставного майна, а тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що у даному випадку не мало місце переривання строків позовної давності.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. М. Коротун В. І. Крат
В. П. Курило