УХВАЛА

12 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 334/1937/16-ц

провадження № 61-43024ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування»(далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2016 року, позов ПрАТ «СК «АХА Страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» суму страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 89 190,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2016 року змінено в частині правового обґрунтування задоволення позову ПрАТ «СК «АХА Страхування».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

20 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Заявник просив визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявником отримано 20 липня 2018 року.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Апеляційним судом Запорізької області прийнято постанову 17 липня 2018 року, повний текст постанови складено цього ж дня, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 16 серпня 2018 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною другою статті 390 ЦПК України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову суду оприлюднено 23 липня 2018 року.

Враховуючи те, що скаргу подано 20 серпня 2018 року, тобто протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України. Тому клопотання заявника про поновлення строку підлягає задоволенню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 89 190,00 грн, яка станом на 01 січня

2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00х100=176 200,00).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2016 року та постанови Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2016 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17 липня 2018 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун