Справа № 588/359/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2018 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С.,з участю секретаря судових засідань Лободи Т.С., представника позивача Мальченка Д.В., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАЯК" до ОСОБА_4 про зміну умов договорів оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТДВ "МАЯК" звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому указує, що 01.02.2012 між ТДВ "МАЯК" та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі, об'єктом якого є земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1. Договір зареєстрований у Держкомземі за №1057, дата реєстрації 06.06.2012.

02.06.2014 між ТДВ "МАЯК" та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі, об'єктом якого є земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2. Договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №22943560, дата реєстрації 13.06.2014.

Згідно п.10 обох договорів строк їх дії становить 10 років, при цьому орендар має переважне право на переукладення договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, спадщину після смерті якої прийняв її син ОСОБА_4.

Згідно п.42 обох договорів перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Однак такий пункт договорів не відповідає вимогам ст.32 Закону України «Про оренду землі» та ст.ст.651,652,770 ЦК України у зв'язку із чим 17.01.2018 р. позивач звернувся до відповідача із листами зверненнями про зміну умов договорів оренди землі у наступній редакції «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору».

Посилаючись на те, що відповідач на надіслані позивачем листи-звернення щодо зміни умов договорів оренди не відреагував належним чином, не погодив дані зміни і не надав відповіді, позивач просить змінити умови договорів оренди землі від 01.02.2012 та 02.06.2014 у судовому порядку, стягнувши з відповідача судові витрати у сумі 3525 грн.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав, просив задовольнити позов за викладених вище обставин.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав повністю підтримав, поданий ним письмовій відзив на позов.

Свої заперечення відносно позову представник у відзиві на позов посилався на ст.651 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі», зазначивши, що відповідач, як власник земельної ділянки, направив повідомлення голові правління ТДВ «Маяк» Мельнику В.І. про розірвання договору оренди землі та повернення йому земельних ділянок, оскільки він самостійно бажає обробляти земельну ділянку. Так як зі сторони відповідача не було допущено істотних порушень договору, тому не має підстави для зміни умов договору у судовому порядку. Крім того, є рішення суду, яке набрало законної сили про розірвання договору оренди землі 02.06.2014 р., укладений між сторонами. Також представник просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на оплату гонорару за його участь у справі у розмірі 5000 грн., про що надав квитанцію б/н від 05.07.2018.

Суд, заслухавши позицію сторін, дослідивши усі докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 626, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закон) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договорами оренди землі.

Статтею 13 Закону передбачено, що за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом установлено, що на праві власності ОСОБА_5 належали земельні ділянки площею 2,5825 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 2,5817 га, кадастровий номер НОМЕР_2 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Криничненської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с.32,33).

01.02.2012 між Товариством з додатковою відповідальністю «Маяк» в особі голови правління ТДВ «Маяк» Мельник В.І. та ОСОБА_5 було укладено договір оренди землі, об'єктом якого є земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_1. Договір зареєстрований у Держкомземі за №1057, дата реєстрації 06.06.2012. Строк дії договору 10 років (а.с.12-17).

02.06.2014 між «Маяк» в особі голови правління ТДВ «Маяк» Мельник В.І. та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі, об'єктом якого є земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2. Договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за №22943560, дата реєстрації 13.06.2014. Строк дії договору 10 років. (а.с.21-26,31).

Актом від 02.06.2014 між сторонами указаного договору було визначено межі земельної ділянки у натурі (а.с.27). За актом приймання-передачі указана земельна ділянка була передана відповідачу у користування строком на 10 років (а.с.28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла та земельні ділянки площею 2,5817 га, та площею 2,5825 га, були успадковані ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 26.06.2017, зареєстрованих у реєстрі за №1410 та №1414 (а.с.32,33).

У п.42 обох договорів оренди мається така умова: «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору».

Позивачем були надіслані на адресу відповідача листи -звернення про зміну умов договорів оренди, а саме п.42 з необхідністю викласти його у такій редакції: «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору» (а.с.9,11).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не погодив запропоновані зміни, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи вимоги позивача про зміну умов договорів оренди землі, суд виходить із такого.

Згідно ст.30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Так, ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбаченого договором оренди землі.

Положеннями ст.770 ЦК України передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власник переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Вбачається, що законодавець передбачив альтернативу для сторін договору щодо його розірвання чи зміни умов у разі переходу права власності на річ. Урегулювання вказаного питання, яке може бути викладене у договорі, закон поклав на волю сторін, які є вільними в укладенні договору (ст.627 ЦК України). Оскільки під час укладення вказаних договорів сторони передбачили таку умову, вважається, що сторони дійшли згоди щодо випадку зміни власника на орендовану земельну ділянку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, відповідач, як власник земельних ділянок, які перебувають у оренді у позивача, має право вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, волевиявлення щодо зміни умов (п.42) договорів оренди земельних ділянок не виявляє, що не суперечить чинному законодавству, зокрема частині 1 ст.651 ЦК України.

Також позивач не довів факту існування істотних змін обставин, якими сторони керувались при укладенні договорів (ст.652 ЦК України), тому і з цих підстав у задоволенні позову необхідно відмовити.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову та вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими.

Понесені позивачем судові витрати, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

З приводу понесених відповідачем витрат на представництво адвоката у судовому засіданні у розмірі 5000 грн., суд зазначає про наступне.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються, зокрема, до закінчення судових дебатів у справі.

З матеріалів справи убачається, що 10.05.2018 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір про надання правничої допомоги при розгляді вказаної справи (а.с.53). Вказаним договором сторони визначили, що вартість послуг адвоката складає: не менше 40% мінімальної заробітної плати за кожну годину роботи та встановлюється згідно додатку.

У додатку до договору про надання правничої допомоги від 10.05.2018 р. сторони передбачили гонорар адвоката у розмірі 5000 грн. у суді першої інстанції (а.с.74).

За квитанцією від 05.07.2018 р. ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_3 5000 грн. за вказаною угодою (а.с.75).

Згідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз зазначених норм законів дає підстави для висновку, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, ні відповідачем ні його представником адвокатом ОСОБА_3 не було надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та розрахунок таких витрат, отже відшкодуванню витрати відповідача на правничу допомогу не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,141,259,264,265,354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МАЯК" до ОСОБА_4 про зміну умов договорів оренди землі за необґрунтованістю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складений 04.09.2018.

Суддя О.С.Линник