ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2018 року м. Кропивницький

справа № 399/75/17

провадження № 22-ц/781/1256/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого - доповідача Голованя А.М.,

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Родіна»;

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2018 року у складі судді Лях М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» (далі СТОВ «Родіна») про визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок № НОМЕР_1 від 20 листопада 2007 року та № НОМЕР_2 від 20 листопада 2007 року.

Зазначає, що 29 вересня 2016 року він, в порядку спадкування, набув у власність земельні ділянки площею 3,5081 гектара та площею 3,5081 гектара, які розташовані на території Камбурліївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області.

20 листопада 2007 року між попереднім власником цих земельних ділянок ОСОБА_2 і СТОВ «Родіна» були укладені договори оренди земельних ділянок за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 строком на 10 років кожний.

Зазначає, що померла ОСОБА_2 умови договору з відповідачем не погоджувала, спірні договори не підписувала, а тому вони мають бути визнаними недійсними, оскільки були укладеними поза волею орендодавця.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2018 року позов задоволено, визнано недійсними договори оренди земельних ділянок № НОМЕР_1 від 20 листопада 2007 року та № НОМЕР_2 від 20 листопада 2007 року, укладених між ОСОБА_2 та СТОВ «Родіна». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі СТОВ «Родіна» ставить питання про скасування вказаного судового рішення з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Вважає, що рішення суду є незаконним, зокрема з тих підстав, що висновок експерта не відповідає вимогам, які до нього пред'являються чинним законодавством.

У відзиві, поданому до суду на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 заперечує проти доводів скарги та вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача СТОВ «Родіна» підтримав доводи апеляційної скарги, а позивач та його представник висловили заперечення щодо її задоволення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що орендодавець ОСОБА_2 не підписувала оспорені договори оренди земельних ділянок, а підписи в договорах виконано іншою особою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них та договором оренди земельної ділянки.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.14 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених названою статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 зазначеного Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (ст.ст.203, 215-216 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст.627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Належною формою для договору оренди, згідно з положеннями ст.792 ЦК України, ст.14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) є письмова форма, яка передбачає підписання угоди.

При цьому, сформульований текст письмового правочину обов'язково має бути підписаний стороною (сторонами).

В тому ж випадку, коли сторона не приймала участі в укладенні угоди, що підтверджується відсутністю її підпису під договором, вона має право вимагати визнання угоди недійсною, на підставі ст.ст.203,215 ЦК України, як такої, що не відповідає її внутрішній волі.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК саме на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником двох земельних ділянок площею 3,5081 гектара за кадастровим номером НОМЕР_4 та площею 3,5081 гектара за кадастровим номером НОМЕР_3, які розташовані на території Камбурліївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області (а.с.7-14).

20.11.2007 року між попереднім власником даних земельних ділянок ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і СТОВ «Родіна» в особі ОСОБА_3 були укладені два договори оренди земельних ділянок за № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 строком на 10 років кожний, які були зареєстровані 26 березня 2012 року у ВДЗ у Онуфріївському районі за № 00773 та 27 березня 2012 року у ВДЗ у Онуфріївському районі за № 00828 (а.с. 15-17, 22-24).

Позивач звертався до відповідача з пропозицією про припинення дії зазначених договорів, однак відповідач 11.10.2016 року надав йому письмову відмову посилаючись на те, що дані договори зберігають чинність і при переході права власності на земельні ділянки від попереднього орендодавця до іншого їх власника (а.с. 30).

Разом із тим, звертаючись до суду з позовом позивач стверджував, що після набуття права власності на спірні земельні ділянки йому стало відомо, що ОСОБА_2 вказані договори оренди землі не підписувала, тому за клопотанням ОСОБА_1 судом була призначена та проведена Полтавським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судово-почеркознавча експертиза (а.с. 96-97, 191- 208).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що перевірка належності підпису ОСОБА_2 та встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України (в редакції 2010 року), тому ухвалою від 14 березня 2018 року призначив судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку експерта підписи в графах: «Орендодавець» в перших екземплярах договору № НОМЕР_1 оренди земельної ділянки площею 3,5081 гектара від 20.11.2007 року та договору № НОМЕР_2 оренди земельної ділянки площею 3,5081 гектара від 20.11.2007 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (особами). Підписи в графах: «Орендодавець» у других екземплярах договору оренди земельної ділянки площею 3, 5081 гектара від 20.11.2007 року та договору № НОМЕР_2 оренди земельної ділянки площею 3,5081 гектара від 20.11.2007 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (особами) (а.с. 191-199).

Отже, встановивши, що підпис від імені ОСОБА_2 в графі «Орендодавець» в оскаржуваних договорах оренди земельних ділянок виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання таких договорів недійсними на підставі ст.ст.203,215 ЦК України.

Чинним законодавством закріплено принцип непорушності права приватної власності, тобто права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, ніхто не може бути протиправно позбавлений усього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до вказаної Конвенції, ст. ст. 13-14 Конституції України, ст. ст. 316-317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 16, 19, 21, 23 Закону України «Про оренду землі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право ОСОБА_1 на вільне володіння і розпорядження своїми власними земельними ділянками підлягає захисту, у зв'язку з чим договір оренди земельної ділянки площею 3,51 гектара від 20 листопада 2007 року № НОМЕР_1, та договір оренди земельної ділянки площею 3,51 гектара від 20 листопада 2007 № НОМЕР_2, укладені між ОСОБА_2 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Родіна", слід визнати недійсними з підстав передбачених ч.3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що висновок експерта не відповідає як вимогам, які до нього пред'являються так і вимогам чинного законодавства не ґрунтуються на доказах та законі.

Порядок призначення та проведення судових експертиз, а також досліджень, регламентовано Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 р. N 53/5 (далі Інструкція N 53/5).

Як убачається з матеріалів справи висновок експертного дослідження є повним, ясним та категоричним.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.89 ЦПК України та незгоди з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків районного суду, апеляційна скарга також не містить.

Судом першої інстанції була дана належна правова оцінка наявним у справі доказам, з'ясовано всі фактичні обставини справи, встановлення яких має значення для правильного вирішення спору, а тому згідно ч. 1 ст.375 ЦПК України рішення суду зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» залишити без задоволення.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2018 року.

Головуючий суддя

Судді