Справа № 236/2701/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю секретаря - Олійник С.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонернгого товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонернгого товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, заробітної плати за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 10588,62 грн. за період за лютий-липень 2016 року, заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 7611,77 грн. за період з 20.03.2017 по 17.07.2017, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4075,92 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4605,12 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює добутку середнього(годинного) заробітку та кількості робочих днів з 18.07.2017 по день ухвалення рішення судом. Свої вимоги позивача обґрунтовує тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, звільнена у звязку зі скороченням штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначені виплати.

29.08.2018 позивач збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі в розмірі 10588,62 грн. за період за лютий-липень 2016 року та за березень-квітень 2017 року, заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 7611,77 грн. за період з 20.03.2017 по 17.07.2017, вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4075,92 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4605,12 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює добутку середнього(годинного) заробітку та кількості робочих днів з 18.07.2017 по день ухвалення рішення судом, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати станом на місяць ухвалення рішення судом (а.с.46-50).

Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_2 до суду не прибула, в позовній заяві просила про проведення судового засідання без її участі(а.с.49 зворот).

Представник відповідача в судове засідання 11.10.2018 не з'явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі(а.с.94); представник відповідача ОСОБА_1, в судових засіданнях проти заявленого позову заперечувала, надала відзив на позовну заяву (а.с. 62-89), просили у позові відмовити, посилилася на те що з 16.03.2017 у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017, введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 №62/2017, нарахування заробітної плати працівникам було припинено. Оскільки бухгалтерський облік підприємства повністю залежить від первинних документів (наказів, табелів, розрахунково-платіжних відомостей, тощо), які залишилися на непідконтрольній Україні території та не були передані, з 16.03.2017 відповідач позбавлений можливості провести нарахування заробітної плати. 04.09.2017 ОСОБА_2 нарахована заборгованість по заробітній платі за першу половину березня 2017 в розмірі 1342,32 грн., відповідно до видаткового касового ордеру № 670. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку розрахований позивачем не вірно. У зв'язку з тим, що відповідач не взмозі підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, а тому в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу теж просила відмовити. А також, зазначила, що у відповідача є сумніви щодо підписання уповноваженою особою розрахунків заробітної плати позивачу, оскільки дія довіреності виданої ОСОБА_3 виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» ОСОБА_4, припинена 27.04.2017. Крім того, відповідачем долучено до матеріалів справи Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці БТ-І № 6500049 ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із Державним підприємством «Донецька залізниця» починаючи з 1994 року на посаді провідника пасажирського вагона (у поїздах приміського сполучення) (а.с.8-11).

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Родаківське моторвагонне депо» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до Закону України«Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 р. № 4442-VI та постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"» від 25.06.2014 № 200.

Згідно із наказом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16 березня 2017 року № 58-ДН та наказом начальника виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» від 17 березня 2017 року № 104/ОД, починаючи з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничі підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» встановлено простій по причинам, незалежи від працівників(а.с.35-37).

Наказом (розпорядженням) № 384/ОС від 17 липня 2017 року, на підставі пункту статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв'язку із скороченням штату, ОСОБА_2 звільнено. Наказ видано структурним підрозділом "Луганська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". В наказі зазначено, що ОСОБА_2 має право на вихідну допомогу у розмірі одного середнього місячного заробітку; компенсацію за 39 днів відпустки (а.с. 13).

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів за період з 01.01.2016 по 31.03.2018, довідка по заборгованості заробітної плати: з лютого 2016 року по липень 2016 року становить 8330,96 грн., з березня 2017 по квітень 2017 становить 2257,66грн, а всього заборгованість становить 10588,62грн., довідка-розрахунок оплати вихідної допомоги у розмірі оного середнього заробітку складає 4075,92грн., довідка розрахунок оплати відпустки, середньоденний заробіток для розрахунку відпустки складає 118,08 грн., довідка-розрахунок оплати простою, частка становить 7611,77 грн., довідка про середню заробітну плату(дохід), за період січень 2017 року по березень 2017 року, яка становить 3324,56 грн., довідка про середню заробітну плату(дохід) за 2016 рік, яка становить 3610,33 грн., довідка про середньоденну(середньогодинну) заробітну плату, за період з січня 2017 року по квітень 2017 року, яка становить 98,75 грн., довідка про середньоденну(середньогодинну) заробітну плату, за 2016 рік, яка становить 118,37 грн. Зазначені довідки підписані ОСОБА_3 виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо» ОСОБА_4, в.о. головного бухгалтера виробничого підрозділу «Родаківське моторвагонне депо».

Крім того позивачем надані копія журналу обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів(в поїздах приміського сполучення) моторвагонного депо Родакове, згідно з якими: за березень позивачкою відпрацьовано -12 днів, за квітень-24, за травень-24, за червень-24, за липень 12 (а.с.22-34).

Посилання представника відповідача у відгуку на позовну заяву про виплату ОСОБА_2 за першу половину березня 2017 року заборгованості по заробітній платі в розмірі 1342,32 грн., документально підтверджено(копія видаткового касового ордеру № 670)(а.с.83).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також КМУ своєю постановою від 02.09.2015 за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Вирішуючи справу по суті суд виходить із того, що Конституцією України, як Основним Законом, закріплено право на працю і заробітну плату, а саме у статті 43 зазначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «ОСОБА_5 Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017, при звільненні не отрималавсі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014№ 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції"особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Тому посилання відповідача на висновки Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не є підставою для відмови у позові в повному обсязі, оскільки його вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та за час вимушеного простою, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, повязані з виплатами, встановленими ст. 116 КЗпП України при звільненні.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

У звязку з цим суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов'язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов'язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію.

Крім того, суд звертає увагу на ті обставини, що структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснює господарську діяльність на підконтрольній Україні території, звільнено позивача 17.07.2017.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи ОСОБА_2, сума нарахованого доходу(заробітна плата) за 3 квартал 2016 року позивача становить 10821,64 грн., за 4 квартал-12554,41 грн., за 1 квартал 2017 року- 11577,41грн., інформація за 2-4 квартал 2017 року- дані відсутні (а.с.12).

Згідно розрахунку заробітної плати, наданого позивачкою, розмір нарахованої заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески: за жовтень 2016 року по грудень 2016 року(4329,60+3791,15+4433,66=12554,41) збігається з сумою отриманого доходу позивачки за 4 квартал 2016 року-12554,41грн.; за січень 2017-березень 2017 року (3984,08 +3816,89+3776,44= 11577,41), збігається з сумою отриманого доходу позивачки за 1 квартал 2017 року-11577,41 грн(а.с.12,20).

Відповідно до положень ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до відомостей відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи ОСОБА_2 зазначені положення роботодавцем недотримані, оплата простою здійснена не була.

Таким чином, за період з квітня 2017 року до дня звільнення ОСОБА_2В 17.07.2017 р., підлягає стягненню оплата простою.

Згідно розрахунків заробітної плати за квітень-липень 2017 року позивачці нараховувалася заробітна плата за час простою (а.с.17), вихода якої підтверджено копією журналу обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів(в поїздах приміського сполучення) моторвагонного депо Родакове, згідно з якими: за березень позивачкою відпрацьовано -12 днів, за квітень-24, за травень-24, за червень-24, за липень 12 (а.с.22-34). Згідно довідки-розрахунку оплати простою складає 7611,77 грн.

Відповідно до положення ч.1 ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених упункті 6 статті 36тапунктах 1,2 і 6 статті 40цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до наказу про припинення трудового договору (а.с.13) роботодавець повинен був виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, проте як вбачається з відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи ОСОБА_2, така допомога виплачена не була.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множен середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно довідки-розрахунку та розрахунком суду оплати вихідної допомоги, її сума становить 4075,92 грн.

Відповідно до положень статті 83 Кодексу законів про працю України, статті Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачує компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівниками, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Згідно пункту 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року №5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Пунктом 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом першим пункту 7 розділу IV вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

У пункті 2 частини 1 статті 9 Закону України «Про відпустки» від 15.11.96 р. № 504/96 зазначено, що час, коли працівник фактично не працював, але за ним на підставі законодавства зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково, зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку. Це означає, що час простою не з вини працівника, оплачений з розрахунку не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу), враховується для надання йому щорічної відпустки.

Разом із тим, відповідно до абзацу шостого пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 р. № 100, у разі розрахунку середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали та за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Як зазнаєчаться у наказі (розпорядженні) про припинення трудового договору (контракту) № 384/ОС від 17.07.2017 року, ОСОБА_2 має право на компенсацію за 39 днів відпустки(а.с.13).

Згідно довідки-розрахунку оплати відпустки середньоденний заробіток для розрахунку відпустки складає: 118,08 грн. Отже, сума компенсації за невикористані дні відпустки становить: 4605,12 грн.(118,08 х 39 дн. = 4605,12 грн)(а.с16).

Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

Посилання відповідача на сумніви щодо підписання уповноваженою особою розрахунків заробітної плати, спростовуються матеріалами справи, оскільки розрахунки здійснені станом на квітень 2017 року, дія довіреності припинена 27.04.2017(а.с.14-16,18-21,85), довідка-розрахунок оплати простою(а.с.17), підтвердженна копією журналу обліку приходу-уходу провідників пасажирських вагонів(в поїздах приміського сполучення) моторвагонного депо Родакове(а.с.22-34).

Враховуючи обставини, викладені вище, суд вважає, що позивачем підтверджено наявністьзаборгованості по заробітній платі за період лютий-липень 2016 року, у розмірі 8330,96 грн., за березень - квітень 2017 року частково, з урахуванням виплаченої суми відповідно до видаткового касового ордеру-1342,32 грн., сума становить 915,34 грн.; заробітну плату за час вимушеного простою в розмірі 7611,77 грн. за період з 20.03.2017 по 17.07.2017; вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4075,92 грн.; компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4605,12 грн., а всього 25539,11грн. З цієї суми вже вирахувані обов'язкові платежі та податки.

Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

До суду відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Як вбачається із пункту 7 вказаного вище Науково-правового висновку, втрата контролю і доступу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул. Артема, 68 та Луганська область, місто Луганськ, вул. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобовязання перед вивільненими працівниками згідно з ст. ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обовязків.

Пунктом 10 вказаного вище Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, а саме: ст.ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області та міста Луганська Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Суд приймає як доказ Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

А тому, позовні вимоги, передбачені статтею 117 КЗпПУ, які передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік»встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1762 грн.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4,76-81,258,259,264,265,268 ЦПК України, ст.ст.44, 94, 113, 116, 117КЗпП України,Законом України «Про оплату праці», суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонернгого товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_2(ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, місце реєстрації: Луганська область, Станично-Луганський район, смт. Станиця Луганська, вул. Барабашова, буд.38, заборгованість по заробітній платі за лютий 2016 року по липень 2016 року у розмірі 8330,96 грн., за період з березня 2017 року по квітень 2017 року у розмірі 915,34 грн, заборгованість по заробітній платі за час вимушеного простою з 20.02.2017 по 17.07.2017 у розмірі 7611,77 грн., вихідну допомогу при звільненні у розмірі 4075,92 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 4605,12 грн., а всього- 25539,11(двадцять пять тисяч пятсот тридцять девять гривень 11 копійок)гривень.

В позовних вимогах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонернгого товариства "Українська залізниця" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати станом на місяць ухвалення рішення судом, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави (рахунок одержувача: 5564, , МФО: 899998, одержувач: УК м. Лиман/отг м. Лиман/22030101, Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП)) судовий збір у 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Текст рішення виготовлений 11.10.18.

Суддя -