Справа № 211/3282/18
Провадження № 2/211/1680/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 жовтня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про визнання кредитного договору недійним. Мотивуючі свої вимоги, тим що 29.12.1989 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, який вони зареєстрували в відділі РАЦС Центрально-Міського району м. Кривого Рогу, актовий запис №1024.

30.11.2011 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, шлюб між ними було розірвано.

Фактично, з моменту укладання шлюбу по теперішній час, вона та її колишній чоловік мешкають за адресою: АДРЕСА_1, за цією адресою, вона була зареєстрована 16.09.1994 року.

Вона не підтримує з ОСОБА_3 ніяких стосунків, та не веде спільне господарство, вона вимушена з ним жити в одній квартирі оскільки вони її приватизували разом, і він як і вона мають право там проживати.

26.06.2014 року, вона звернулася до керівника департаменту СБ по Криворізькому філіалу ПАТ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4, з заявою в якій крім іншого вказала, що в травні місяці, її колишній чоловік ОСОБА_3, заволодів без її відома подарунковою кредитною карткою «Банку», надісланою «Банком» на адресу: АДРЕСА_1, пін кодом до неї, її мобільним телефоном з номером (НОМЕР_1, та здійснив, без її відома активацію картки за допомогою надсилання СМС повідомлення на номер 10060, а після цього заволодів коштами, шляхом їх зняття через банкомати «Банку».

Після цього, працівники департаменту СБ по Криворізькому філіалу ПАТ «ПРИВАТБАНК», для з'ясування вказаних нею обставин, на комп'ютері якій знаходиться у них в приміщені показали їй відео на якому чоловік який дуже схожий на її колишнього чоловіка, вона його впізнала, знімає кошти в банкоматах, використовуючи картку на її ім'я.

За цим фактом, вона звернулася із заявою до Дзержинського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

В липні 2014 року, на її адресу надійшло повідомлення про початок досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001783 від 04.07.2014 року за фактом шахрайства, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

На теперішній час зазначене досудове розслідування триває, її визнано потерпілою.

Неодноразово, вона поштою отримувала листи за підписом Начальника відділу претензійно-позовної роботи ТОВ «Кредитекспресс ОСОБА_7Ел.Сі.», ідентифікаційний номер: 34981644, в яких йде мова про те, що між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір №529797 від 11.11.2014 року, №611333 від 14.04.2014 року та вимагається погасити заборгованість.

З зазначених листів вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав повноваження ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі.» зі стягнення від його імені з неї заборгованості згідно договору доручення та довіреності в якості Повіреного. Однак до жодного з листів не надається належним чином завірена копія зазначеного договору, довіреності та повноважень особи, яка підписала надіслані мені документи. Крім того усі підписи на надісланих їй листах є копіями.

Після отримання зазначених листів вона декілька разів зверталася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою про надання з належним чином завірених копій кредитних договорів: №529797 від 11.11.2014 року та №611333 від 14.04.2014 року.

Однак у своїх відповідях Банк посилаючись на ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відмовляє в наданні зазначених відомостей.

Крім того вона звернулася до ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі..» з заявою про надання засвідчених належним чином копії договору доручення, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі.», належним чином завірену копію довіреності, на підставі якої ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі.» діє в якості повіреного та документи, які підтверджують повноваження начальника відділу претензійно-позовної роботи ТОВ «Кредитекспресс Юкрейн Ел.Ел.Сі.» на підписання направлених їй документів.

Однак на цю заяву відповіді вона так і не отримала.

Згідно відповіді ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-20160527/5653 від 30.05.2016 року на її заяву №265602 від 27.05.2016 року, станом на 30.05.2016 року заборгованість становить за кредитним договором НОМЕР_2 на обслуговування картки «Універсальна» в розмірі 30905,71 грн. та штрафу НОМЕР_2 в розмірі 974,46 грн.

Оскільки ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» ні яким чином не реагує на її звернення та продовжує направляти їй листи з погрозами, вимагаючи грошові кошти, які вона в них не отримала, а також в зв'язку з тим, що сума, яку в неї вимагають постійно зростає, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання кредитного договору неукладеним.

Так як представники банку ігнорують її заяви, якими вона просила їх надати належним чином завірену копію кредитного договору, її представник 30.12.2016 року звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів. Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.01.2017 року по цивільній справі №211/96/17 зазначена заява задоволена і суд зобов'язав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати до суду завірену належним чином копію кредитного договору НОМЕР_2. Однак ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» так і не було надано до суду завіреної копії зазначеного кредитного договору.

Посилаючись на те, що кредитний договір укладений між нею та відповідачем суперечить чинному законодавству, просила визнати кредитний договір № НОМЕР_2 на обслуговування картки «Універсальна» та штрафу № НОМЕР_2 недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представником відповідача надано відзив, в строки та за встановленими правилами, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує через відсутність законних підстав для його задоволення, та відсутності порушеного права у позивача при зверненні з позовом до суду.

Вислухавши позивача, письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку за № НОМЕР_2 та позивачем підписано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номеру, з якої вбачається що позивач виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку.

09.05.2014 року з картки НОМЕР_2, оформленої на ім'я позивача ОСОБА_1, було здійснено списання коштів у сумі 7959,00 грн.

04.07.2014 року слідчим Дзержинського (нині Металургійного) РВ КМУ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зареєстрована заява ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення про те, що 09.05.2014 року в денний час доби колишній чоловік позивача ОСОБА_1, - ОСОБА_3 шляхом шахрайства заволодів кредитною карткою, яка належить ОСОБА_1, та знаходячись на території Дзержинського (нині Металургійного) району м. Кривого Рогу, з кредитної картки в банкоматі «ПриватБанк» зняв грошові кошти в розмірі 7959 гривень.

Згідно з ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечуються позивачем, 09 липня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку за № НОМЕР_2 та позивачем підписано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» без номеру, з якої вбачається що позивач виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку.

У вказаній Анкеті-заяві зазначено особисту інформацію позивача ОСОБА_1, а саме: прізвище, ім'я, по батькові, серію та номер паспорта, ідентифікаційний номер платника податків, адресу проживання, адресу реєстрації, номери засобів зв'язку.

Крім того, позивач в своїй заяві про кримінальне правопорушення, яка була подана до Дзержинського (нині Металургійного) РВ КМУ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вказує на те, що 09.05.2014 року, в денний час доби, її колишній чоловік ОСОБА_3, шляхом шахрайства, заволодів кредитною карткою ОСОБА_1, яка була надіслана їй на адресу: АДРЕСА_1, та скориставшись її мобільним телефоном активував її, що свідчить про те, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір та позивачем отримано кредитну картку, з якої в подальшому ОСОБА_3 були зняті кошти.

Відповідно до п.п. 15.2 та п.п 15.3 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка є власністю емітента і надається ним клієнту відповідно до умов договору. А відповідно до п.1.1.5.5 Умов та Правил, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС-повідомленні пін-коді стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів.

Зняття коштів з карти позивача 09.05.2014 року відбувалось з присутністю кредитної карти № НОМЕР_2 та правильним введення пін-коду, тобто спеціальний платіжний засіб було використано з фізичним пред'явленням.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, відповідно до п.17 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб та згідно ст.ст.4, 22 вищевказаного Закону, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування ..., звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст.37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев»яносто календарних днів.

Згідно п.8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ №705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльність сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації , яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до п.п.6.1., 6.2. Постанови Правління НБУ від 30.04.2010р. № 223 "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів" користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до п.6.4. Постанови користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п.8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ №705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльність сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Порушення за заявою позивача кримінального провадження не свідчить про встановлення органами досудового слідства вини з боку відповідача та/або причинно-наслідковий зв'язок між діями Банку та наслідками у вигляді списання коштів, що настали для позивача.

Окрім того, судом не встановлено будь-яку неправомірну дію чи бездіяльність з боку відповідача що сприяла несанкціонованому списанню даних грошових коштів з рахунку позивача.

Крім того слід зауважити, що в абз. 3 п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно зі ст. ст. 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБвнк» про визнання кредитного договору неукладеним задоволено. Визнати кредитний договір № НОМЕР_2 на обслуговування картки «Універсальна» та штрафу № НОМЕР_2 неукладеним. Визнано незаконними вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» щодо сплати суми кредиту у розмірі 30905,71 гривень, знятої 09.05.2014 року з кредитної картки, а також штрафу у розмірі 974,46 гривень. Зобовязано ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» припинити дії з вимагання сплатити суму кредиту у розмірі 30905,71 гривень, знятої 09.05.2014 року з кредитної картки, а також штрафу у розмірі 974,46 гривень. Стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА Комереційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 року, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору неукладеним - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 704,00 грн. Постанова набрала законної сили.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст.8 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на свій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав у своїй практиці (рішення у справах «Рибак проти Росії» від 25.07.2003 року), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточне рішення суддів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання остаточності рішення, неприпустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. За цим принципом, жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов'язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду.

Слід зазначити, що повторний розгляд вимог, які вже були розглянуті суперечить порядку, який встановлено чинним законодавством, зокрема, із повторним з'ясуванням тих самих обставин, що вже були з'ясовані судом, а зазначене суперечить такому принципу правосуддя, як законність (ст. 129 Конституції України), що в свою чергу підриває авторитет суду, сприяє закріпленню практики зловживання процесуальними правами з боку учасників судового розгляду.

З урахуванням наведеного, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 203-204, 207, 208, 509, 638, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, .ст. 12, 81, 84, 263-265, 293, 294, ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат