ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Лисиці Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Шклянки М.П.,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2014 був розірваний.

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем.

Оскільки відповідач не виконує обов'язку щодо утримання дитини, позивач, з урахуванням в подальшому уточнень позовної заяви, просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій формі в сумі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.06.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.11.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказував, що судом взята до уваги довідка про перебування відповідача у відпустці по догляду за дитиною, яка не є належним доказом у справі, оскільки не завірена належним чином.

Справа № 753/21988/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6699/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Шклянка М.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Також посилався на те, що судом було проігноровано посилання на те, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі та витрачає на власні потреби.

Зазначав, що на утримання дитини витрачається значний розмір коштів, оскільки дитина відвідує спортклуб, а також має проблеми зі здоров'ям.

Враховуючи наведене, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Відповідач та її представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2014 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Сятгнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмір ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.(а.с. 3-5).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11.05.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26.05.2014 в частині стягнення аліментів на утримання дитини скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволені позову (а.с. 6-8).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 та перебуває на його утриманні, що не заперечувалося сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 10-13).

Позивачем заявлялась вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина у розмірі 2 500 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, іншого доходу не має, а відтак враховуючи майновий стан ОСОБА_3 та перебування на її утриманні інших дітей, вважав за доцільне стягнути з неї аліменти у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК HYPERLINK &qudo;http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_790/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1&quow;України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по 20 травня 2019 рік (а.с. 79)

Доказів щодо наявності у відповідача будь-якого мінливого доходу матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, наявності у останньої на утриманні інших малолітньої дитини та неповнолітньої дитини, а також надані відповідачем в судовому засіданні пояснення, колегія суддів, виходячи із принципу співмірності, для забезпечення прав дитини, як на користь якої стягуються аліменти так і дітей, що перебувають на утриманні відповідача в іншій родині, дійшла висновку, що розмір аліментів, який судом стягнутий є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_3

Разом з тим, позивач посилається на те, що визначений судом розмір аліментів не покриває витрат на утримання дитини, зокрема, на оплату відвідування сином спортивного клубу, а також лікування дитини у зв'язку із наявністю проблем зі здоров'ям.

За змістом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Так, виходячи з наведеної правової норми, доводи апеляційної скарги позивача фактично стосуються додаткових витрат на дитину, а відтак не можуть бути прийняті до уваги в розгляді даного спору.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі наявності такого спору.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді