ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/963/18 Справа № 201/4917/17 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя-доповідач - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про визнання договору фінансового лізингу недійсним і стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 2014 року між нею та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено публічний договір про надання фінансового лізингу №CS00A!, відповідно до умов якого ТОВ «Автокредит Плюс» взяло на себе зобов'язання передати їй у користування предмет лізингу - автомобіль CEVROLET Epica LA69L, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. 27 липня 2014 року позивач сплатила аванс у розмірі 39100,00 грн., а відповідач передав позивачу 28 липня 2014 року предмет лізингу. З липня 2014 року по липень 2016 року позивачем було сплачено відповідачу 100103,00 грн., однак 01 березня 2017 року автомобіль було вилучено у позивача представниками ТОВ "Автокредит Плюс". Тому позивач просила визнати недійсним публічний договір №CS00A! про надання фінансового лізингу від 01 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс» та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 100130,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено, визнано недійсним публічний договір №CS00A! від 01 липня 2014 року про надання фінансового лізингу, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс»; стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 100130,00 грн.; стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640,00 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Автокредит Плюс», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення коштів та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог. Згідно змісту апеляційної скарги, рішення в частині визнання недійсним публічний договір №CS00A! від 01 липня 2014 року апелянтом не оскаржується.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими розписками на аркушах справи 184, 185.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення місцевого суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 01 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс» у простій письмовій формі укладено договір №CS00A! про надання фінансового лізингу шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії (а.с. 6).

Вказана вище заява містить статтю 14 «Особливі умови» та статтю 15 «Юридичні адреси та підписи сторін».

Згідно пунктів 14-14.1.2 вказаної вище заяви, за цим договором лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у Додатку №1; строк лізингу 60 місяців з моменту підписання Додатку №2 (Графік лізингових платежів).

Пунктом 14.1. договору №CS00A! про надання фінансового лізингу від 01 липня 2014 року, визначено щомісячні платежі та порядок їх сплати: щомісячно, згідно Графіку, та включають в себе:

- платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (Графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі;

- відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі;

- комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу у розмірі згідно додатку №2 (графік лізингових платежів), якщо інше не зазначено у публічному договорі

У пункті 14.1.4 вказаного вище договору визначено період сплати щомісячного платежу з 24 по 28 число кожного місяця.

Згідно пункту 14.1.7 договору №CS00A! про надання фінансового лізингу від 01 липня 2014 року, після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізиногоодержувач вносить аванс у розмірі 39100,00 грн. на транзитний рахунок, вказаний в п. 14.1.5 договору 4787).

Також, за змістом пункту 14.3 щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 2610,00 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов'язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу №CS00A! від 01 липня 2014 року погоджено Специфікацію та акт приймання-передачі, відповідно до якого предметом лізингу є транспортний засіб - Chevrolet Epica LA69L 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2 (а.с. 7).

Згідно змісту вказаного вище додатку №1 до договору фінансового лізингу №CS00A! від 01 липня 2014 року, датою приймання-передачі предмету лізингу є 28.07.2014 року.

У додатку №2 до договору фінансового лізингу №CS00A! від 01 липня 2014 року визначено графік сплати щомісячних лізингових платежів та їх складові (відшкодування частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу (а.с. 8).

Також встановлено, що 28 липня 2014 року ОСОБА_2 сплатила ТОВ «Автокредит Плюс» авансовий платіж в сумі 39100,00 грн., що підтверджується копією виписки від 07.03.2017 року №2EOD-GVIJ-BQFV-6PCO по договору №CS00A! від 01 липня 2014 року(а.с. 10-12).

За період з 27.08.2014 року по 25.07.2016 року ОСОБА_2 було сплачено щомісячними платежами грошові кошти на загальну суму 61030 грн., відповідно до виписки від 07.03.2017 року №2EOD-GVIJ-BQFV-6PCO по договору №CS00A! від 01 липня 2014 року(а.с. 10-12).

Згідно копії акту прийом-передачі транспортного засобу, позивачем було передано предмет лізингу - транспортний засіб Chevrolet Epica LA69L 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2 був переданий представнику ТОВ «Автокредит Плюс» 01 березня 2017 року (а.с. 9).

Згідно частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору, відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року №6-1551цс16, яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з викладено, наявні підстави для висновку, що договір фінансового лізингу №CS00A! від 01 липня 2014 року укладений без дотримання письмової нотаріальної форми, тому є нікчемним.

Колегія наголошує, що рішення місцевого суду від 27 грудня 2017 року в частині визнання оспорюваного договору недійсним, згідно змісту апеляційної скарги, в апеляційному порядку не оскаржується. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, - колегія переглядає рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року лише в оскаржуваній частині щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів.

Колегія звертає увагу, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу №CS00A! від 01 липня 2014 року мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_2 користувалась предметом лізингу (вказаний вище транспортний засіб), який належить на праві власності ТОВ "Автокредит Плюс".

Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов'язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов'язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об'єкт лізингу, яким він користувався.

Крім того, за змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов'язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18) і підстави для відступу від таких висновків відсутні.

Отже, при застосуванні наслідків нікчемності договору фінансового лізингу, суд повинен повернути сторони договору в попереднє становище з урахуванням наведених вище роз'яснень (Постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №288/383/15-ц, провадження №61-6009св18).

Таким чином, плата (відсотки) за користування предметом лізингу в сумі 41180,17 грн. не може бути стягнута з відповідача на користь позивача та підлягає виключенню із загальної суми, що присуджена до стягнення. Тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині розміру грошових коштів, стягнутих з ТОВ "Автокредит Плюс" на користь ОСОБА_2, зменшивши з 100130,00 грн. на 58949,83 грн. (100130,00 грн. - 41180,17).

Посилання апелянта на необхідність відрахування також суми збитків за амортизацію автомобіля та збитків за неотриманий прибуток у розмірі 20% рентабельності, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки відшкодування вищевказаних збитків не передбачено умовами договору, а одержання відповідачем плати за користування предметом лізингу, яка підлягає відрахуванню від присудженої місцевим судом до стягнення з відповідача суми, спростовує твердження апелянта щодо наявності упущеної вигоди у зв»язку з користування позивачем вказаним вище автомобілем.

Необхідно також зауважити, що ТОВ "Автокредит Плюс" із зустрічним позовом про стягнення завданих йому збитків не зверталось.

Колегія також звертає увагу, що відповідач не звернувся до суду з позовом до позивача про визнання вищевказаного договору лізингу дійсним. Отже, в судовому порядку, станом на час розгляду даної справи, дійсність договору лізингу, укладеного між даними сторонами без додержання письмової нотаріальної форми, не встановлена.

За змістом ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн. за вимогу немайнового характеру та 1001,30 грн. за вимогу майнового характеру (а.с. 17, 17а). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково; приймаючи до уваги, що рішенням суду першої інстанції стягнуто судовий збір лише за вимогу немайнового характеру в сумі 640,00 грн., - колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судовий збір за вимогу майнового характеру пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 589,50 грн.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковій зміні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року в частині розміру грошових коштів, стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3), - змінити, зменшивши з 100130,00 грн. на 58949 (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 83 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" () на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) судові витрати в розмірі 589 (п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді