Постанова

Іменем України

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 545/2446/15-ц

провадження № 61-19503св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1,

треті особи: орган опіки та піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації, Національний Банк України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником МиркомРоманом Олексійовичем, на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року у складі судді: Потетій А. Г., та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року у складі суддів: Пилипчук Л. І., Кузнєцової О. Ю., Лобова О. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 18 квітня 2008 року укладено кредитний договір № 1601/0408/88-055, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 25 000,00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 18 квітня 2008 року по 18 квітня 2018 року.

25 травня 2012 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги відповідно до якогоПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за кредитним договором.

Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та відповідачем 18 квітня 2008 року укладено договір іпотеки № б/н, предметом якого є: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з належними до нього відповідними будівлями та спорудами та земельна ділянка кадастровий номер № НОМЕР_1.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, про що неодноразово повідомлявся, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у сумі: 487 613,41 грн, з яких: тіло кредиту - 461 876,44 грн, відсотки - 25 736,97 грн. У рахунок погашення вказаної заборгованості ПАТ «Дельта Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з належними до нього відповідними будівлями та спорудами і земельну ділянку, кадастровий номер № НОМЕР_1, що належать відповідачу на праві власності, шляхом визнання права власності на вказані об'єкти нерухомості за банком.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2016 року залучено до участі у справі як третіх осіб - орган опіки та піклування в особі Полтавської районної державної адміністрації та Національний Банк України.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у заявлений позивачем спосіб не підлягають до задоволення. При цьому, апеляційним судом зроблено висновок, що інші підстави, які суд першої інстанції враховував при ухваленні рішення про відмову в позові, а саме: не співмірність загальної суми заборгованості і вартості іпотечного майна та проживання в іпотечному будинку неповнолітньої дитини, не впливають на правильність висновку щодо відсутності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком в судовому порядку права власності на спірні об'єкти нерухомості.

У грудні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося із касаційною скаргою на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року, в якій,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржене рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що виходячи із положень статей 16 ЦК України, статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Така позиція підтверджується судовою практикою, зокрема правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13, постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-139гс11. Особа, яка подала касаційну скаргу, також звертає увагу на правові позиції Верховного Суду України у справах № 6-1219цс16, № 6-1625цс16, № 6-504цс16 та № 6-1243цс16. Окрім цього, апеляційний суд частково погодився із доводами апеляційної скарги щодо неспівмірності загальної суми заборгованості та вартості іпотечного майна, проживання в іпотечній квартирі неповнолітньої дитини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2017 року ОСОБА_1 надіслала до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, у яких просила касаційну скаргу відхилити, а оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін. Відзив мотивований тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки є позасудовим способом реалізації предмета іпотеки. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що банк намагався реалізувати своє право в позасудовому порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Аналіз частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі, на підставі договору купівлі-продажу.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового звернення стягнення, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Тлумачення статей 328, 392 ЦК України, статей 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що суд не наділений повноваженням звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Таким чином суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі його у власність іпотекодержателя є позасудовим способом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишені без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка підписана представником МиркомРоманом Олексійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат