Справа № 561/259/18
РІШЕННЯ

іменем України

06 вересня 2018 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі Расевич Г. І.,

за участю

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Зарічне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зарічненської селищної ради Рівненської області, ОСОБА_5 про визнання частини садибного (індивідуального) житлового будинку як окремого домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Зарічненської селищної ради Рівненської області в якому просить визнати належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, як окремого домоволодіння.

Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року до участі у справі залучено ОСОБА_5 як співвідповідача.

У обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що є власником окремої ізольованої квартири № 2 в житловому будинку садибного типу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Вказана квартира їй виділена згідно Ухвали Зарічненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року, якою була затверджена мирова угода у цивільній справі про поділ житлового будинку внатурі. Власником іншої квартири під №1 у цьому будинку є ОСОБА_5 та її неповнолітня донька ОСОБА_6. Ці квартири мають з різних сторін окремі входи, автономні системи життєзабезпечення, не поєднані спільними комунікаціями та можуть функціонувати незалежно одна від одної без зміни їх цільового призначення як житла.

Позивачка вказує, що з метою приватизації земельної ділянки. якою користується у грудні 2017 року зверталась до Зарічненської селищної ради Рівненської області з заявою про передачу їй земельної ділянки площею 0,07 га для обслуговування квартири та господарських будівель, проте рішенням Зарічненської селищної ради № 826/20-2017 від 22 грудня 2017 року їй було відмовлено у задоволенні цієї заяви. Вважає, що належна їй квартира є окремим домоволодінням у зв'язку з чим просить позовні вимоги задоволити.

Відповідачем Зарічненською селищною радою Рівненської області подано відзив на позовну заяву згідно якого щодо задоволення позову висловлено заперечення. У відзиві зазначено, що позивачці на праві власності належить окрема ізольована квартира, яка була виділена на виконання ухвали Зарічненського районного суду Рівненської області у справі 561/813/15ц про затвердження мирової угоди, коли позивачка стала власником окремої квартири № 2 у будинку за вищезазначеною адресою у результаті поділу будинку на дві окремі ізольовані квартири, при цьому було припинене право спільної часткової власності на вказаний будинок. У відзиві наголошується на різному правовому режимі такого майна як квартира та житловий будинок і що Зарічненська селищна рада Рівненської області є неналежним відповідачем у цій справі, а належним відповідачем повинні бути інші співвласники будинку. Просить відмовити позивачці у задоволенні позову. Також зазначає, що позивачем у позовній заяві не обґрунтовано відповідність його вимоги про визнання квартири окремим домоволодінням приписам чинного законодавства, зокрема, державним будівельним нормам та державним стандартам України, не обґрунтовано, що ця вимога не порушуватиме інтереси інших співвласників будинку.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала.

Представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи у суді повідомлена належним чином, що за змістом ч. 3 ст. 223 ЦПК України дозволяє проводити розгляд справи без її участі. Відзиву на позовну заяву не подала.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву, додатково пояснив, що Зарічненська селищна рада не є належним відповідачем у справі. Щодо під ставності позовних вимог заперечив, зазначивши, що немає законних підстав для визнання частини будинку окремим домоволодінням та рішення суду не може бути підставою для визнання права власності на такі об'єкти.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Із позовної заяви вбачається, що предметом даного спору є визнання квартири, як частини садибного (індивідуального) житлового будинку як окремого домоволодіння. Метою визнання цієї квартири окремим домоволодінням є майбутня приватизація частини земельної ділянки, якою позивачка користується та у минулому зверталась до Зарічненської селищної ради Рівненської області з відповідною заявою про передачу їй у власність земельної ділянки, площею 0,07 га для обслуговування належної їй квартири № 2 у цьому будинку та господарських будівель.

Проте рішенням Зарічненської селищної ради № 826/20-2017 від 22 грудня 2017 року їй було відмовлено у задоволенні цієї заяви з підстав, що у ст. 120 Земельного кодексу України встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам із зазначенням вичерпного переліку цільового призначення земельних ділянок, які можуть бути приватизовані і відсутності серед цього переліку такого цільового призначення земельної ділянки - для обслуговування квартири.

У січні 2018 року позивачка звернулась до Зарічненської селищної ради Рівненської області із заявою про зміну статусу нерухомого майна та присвоєння окремої поштової адреси. У задоволенні звернення їй було відмовлено згідно листа № 193 від 07 березня 2018 року в якому зазначено, що орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями на зміну статусу об'єкта нерухомого майна.

Згідно ухвали Зарічненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року у справі № 561/813/15 визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 12 вересня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки у житловому будинку з надвірними будівлями, що є у спільній частковій власності та здійснено виділ належних сторонам часток у житловому будинку з надвірними будівлями, що по АДРЕСА_1 який перебуває у їх спільній частковій власності.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна № 72446037 від 07 листопада 2016 року ОСОБА_1 належить на праві приватної власності об'єкт нерухомого майна - квартира, загальною площею 34,2 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м., що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна № 120833003 від 17 квітня 2018 року співвідповідачу ОСОБА_5 належить на праві приватної власності об'єкт нерухомого майна - квартира, загальною площею 24,6 кв. м., житловою площею 19,7 кв. м., що розташована за адресою АДРЕСА_1

Зазначена інформація підтверджує що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на підставі ухвали Зарічненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року у справі № 561/813/15-ц дійсно набули право власності на квартири N 2 та № 1 відповідно, розташовані у будинку АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом із розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Таким чином, для визнання житла окремим будинковолодінням суду слід встановити чи має це помешкання ознаки садиби.

Із позовної заяви та пояснень позивачки вбачається, що належні їй житлові приміщення є квартирою у житловому будинку садибного типу, АДРЕСА_1 що зазначено у технічному паспорті, реєстровий № 9-114-738, інвентаризаційна справа № 334.

Представник позивачки під час судового розгляду зазначав, що належна позивачці квартира є окремою та ізольованою з окремим входом, має автономні системи життєзабезпечення, не поєднана спільними інженерними комунікаціями з іншою квартирою та може функціонувати незалежно одна від одної.

За клопотанням позивачки згідно ухвали суду від 17 травня 2018 року у справі призначалась судово будівельно-технічна експертиза на вирішення якої ставились питання, а саме: Чи може існувати належна ОСОБА_1, на праві приватної власності окрема ізольована квартира №2 в житловому будинку садибного типу по АДРЕСА_1, разом з належними їй на праві приватної власності господарськими будівлями та спорудами, як окремо визначене будинковолодіння (житловий будинок садибного типу), з врахуванням фактично встановленого порядку користування земельною ділянкою між власниками квартир №1 та №2 за вказаною адресою.

Згідно висновку експерта № 180531/1_ЗО, складеного 23 липня 2018 року окрема ізольована квартира №2 в житловому будинку садибного типу по АДРЕСА_1, належна ОСОБА_1, на праві приватної власності, разом з належними їй на праві приватної власності господарськими будівлями та спорудами може бути окремо визнаним домоволодінням (житловим будинком садибного типу).

Крім того судом враховано, що згідно ухвали Зарічненського районного суду рівненської області від 12 вересня 2016 року у справі № 561/813/15 за ОСОБА_1 визнано право власності на виділену квартиру, яка знаходиться в житловому будинку по АДРЕСА_1 як на самостійний об'єкт нерухомого майна, що становить цілу ідеальну частку та складається з приміщень: 1-3 Кухня площею 11,2 кв. м.; 1-5 Жила площею 16,5 кв. м.; загальною площею 27,7 кв. м.; 1-1 Коридор площею 5,9 кв. м.; надвірних будівель та споруд: Сарай (літ. Е), Сарай (літ. В), Погріб (літ. Б), 75 % Огорожі (літ. N1), Хвіртка (літ. N2) та Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 у житловому будинку АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Статтею 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знищення та зміни призначення.

Як вбачається із наданих позивачкою доказів стосовно належної їй квартири проведено державну реєстрацію, як на самостійний об'єкт нерухомості. Проте вказаний об'єкт нерухомого майна може бути визнаний окремим домоволодінням, оскільки наділений усіма необхідними ознаками домоволодіння (житлового будинку садибного типу).

На підставі наведеного, згідно ст. ст. 182, 183, 381 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зарічненської селищної ради Рівненської області про визнання частини садибного (індивідуального) житлового будинку як окремого домоволодіння задоволити.

Визнати окрему ізольовану квартиру №2 загальною площею 34,2 кв. м., житловою площею 16,5 кв. м. у житловому будинку садибного типу по АДРЕСА_1 окремим домоволодінням (житловим будинком садибного типу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Зарічненський районний суд Рівненської області до Апеляційного суду Рівненської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду виготовлено 06 вересня 2018 року.

Суддя А. В. Дідик