Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(спрощене провадження)

Справа № 695/803/18

номер провадження 2/695/691/18

05 жовтня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря Розпутньої І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Золотоніського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та моральної шкоди, у якому просить стягнути з Золотоніського обєднаного УПФУ в Черкаській області грошові кошти в сумі 22 100,92 грн., які останнє стягло з нього за рішеннями, які згодом були скасовані, тобто з підстав, які згодом відпали. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі вимоги про сплату боргу на суму 17 361 грн. 49 коп. від 30.05.2016 року № Ф-01 та рішення № 3 від 03.08.2016 року про застосування фінансових санкцій - штрафу 1 719,15 грн. та нарахування пені на суму 41 714,21 грн. відповідачем через ОСОБА_3 відділ ДВС було стягнуто кошти в сумі 19 177,64 грн. з його рахунку у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль». Також з його пенсії було стягнуто кошти в якості компенсації штрафу, виконавчого збору, та витрат на проведення виконавчих дій, всього на загальну суму 2 923,28 грн. Вказані вище рішення позивача були оскаржені відповідачем та скасовані в судовому порядку. Таким чином, оскільки підстава для стягнення коштів з позивача відпала, він неодноразово звертався до відповідача з заявами про повернення коштів, які останнім проігноровані. Вважаючи, що такою бездіяльністю з боку відповідача йому завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях, що позивач пережив в результаті порушення свого права власності, а також в тому, що він переживає нервозність, у зв'язку з неможливістю повернути власні кошти, розмір якої можевідшкодувати хоча б витрати, пов'язані з відновленням його емоційного стану, відпочинком від усього, що сталося і який позивач оцінює у 20 000,00грн., тому він вимушений був звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 22.03.2018р. відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та призначено перше судове засідання на 20.04.2018р.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Управління вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні як приватний підприємець з 04.05.2016р. у звязку зі зміною юридичної адреси. Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Луганськ до Золотоніського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області було передано акт прийому-передачі від 22.04.2016р. та особовий рахунок платника з боргом зі сплати страхових внесків за період 20.02.2009 - 20.01.2011 за найманих працівників в сумі 17 361,49грн. (внески по нарахуванню 33,2% - 16 084,33 + 170,00 фінансова санкція + утримання 1,5% - 1107,16).

04.05.2016р. ОСОБА_3 ОУПФУ взято на облік заборгованість зі сплати страхових внесків по ОСОБА_5 та внесено борг в особовий рахунок платника. 31.05.2016р. на адресу боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлена вимога про сплату боргу від 30.05.2016 № Ф-01 на суму 17 361,49 грн. Вимога була вручена 04.06.2016р., про що свідчить підпис на корінці повідомлення. Так як вимога не була оскаржена у встановлені законодавством строки, вона вважалася узгодженою.

Відповідно до п. 8.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої правлінням Пенсійного фонду України 19.12.2003 за № 21-1, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 у разі, якщо страхувальник протягом десяти днів з дня одержання вимоги не сплатив суму, вказану у вимозі, орган Пенсійного фонду передає вимогу до відповідного підрозділу державної виконавчої служби.

29.07.2016р. органами державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження стягнуто заборгованість в сумі 17 361,49 грн., також з пенсії боржника стягнуто 2 953,28 грн. фінансових санкцій та пені.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2017 року - скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_5 - задоволено. Скасовано вимогу про сплату боргу від 30 травня 2016 року № Ф-01 і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03 серпня 2016 року № 3, прийняті ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області.

Судові рішення, які набрали законної сили - обов'язкові для виконання на всій території України.

На виконання рішення суду апеляційної інстанції управлінням було скасовано вимогу про сплату боргу від 30.05.2016 № Ф-01 і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03.08.2017 року № 3, прийняті ОСОБА_3 об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області. Оскільки іншого, а саме, повернення сплачених коштів, рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017р. не передбачено, вважають, що рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017р. виконано в повному обсязі, крім того сплачена ОСОБА_1 сума заборгованості являється страховими внесками, а сплата недоїмки-страхових внесків впливає на зарахування стажу найманим працівникам, які працювали у ОСОБА_1, за період з січня 2009 року по грудень 2010 року. Якщо застрахованим особам, які працювали у позивача, та яким, в результаті сплати недоїмки позивачем був зарахований стаж за 2009 рік, буде скасовано зарахування стажу за цей період, то це порушить конституційні права застрахованих осіб, а саме право на соціальний захист в разі втрати працездатності та право на пенсію, так як ці права прямо пропорційно залежать від стажу особи, який в свою чергу залежить від сплачених внесків.

19.12.2017р. та 10.01.2018р. ОСОБА_1 звертався до управління із заявами про повернення коштів. Листами від 28.12.2017р. та 15.01.2018р. йому було відмовлено у поверненні коштів, так як це не передбачено рішенням Київського апеляційного адміністративного суду.

Крім того, позивачем не доведено ті обставини, які свідчать як про факт заподіяння йому моральної шкоди (у чому полягає така шкода) та розмір заподіяної моральної шкоди, який заявлено до відшкодування. На обґрунтування розміру моральної шкоди позивач посилається на те, що така шкода полягає у моральних і фізичних стражданнях, в тому, що він переживав нервозність, пам'ятаючи про бездіяльність відповідача, що ігнорував його звернення, що викликало негативні емоції, переживання, недовіру, що нічим не підтверджено, так як на всі його звернення було надано відповіді згідно законодавства (відповідь на звернення від 28.12.2017 №11474/12 та від 15.01.2018 № 604/12). Крім того, у своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він змушений був звертатись за медичною допомогою, що також не підтверджується ніякими документами. Також позивачем не надаються докази, які підтверджували причинний зв'язок між шкодою та протиправними діями відповідача. Оскільки позивачем не доведено у чому полягає моральна шкода, а відтак не доведено і самого факту завдання відповідачем такої шкоди. У задоволенні вимог просять відмовити.

Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем та його представником не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших виплат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, що відповідають Положенню про форму та зміст розрахункових документів, яке затверджене наказом Мінфіну України від 21.01.2016 № 13 (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, акт прийому-передачі виконаних робіт). Крім того надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю без витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, а також документів, що свідчать про укладення договору про надання правової допомоги.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідчених копіях, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Проте представником позивача оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру від 20.06.2018р. не наданий, а копія у встановленому законом порядку не засвідчена, у звязку з чим дана квитанція не є належним доказом в розумінні вимог ст. 77 ППК України. Таким чином, вважає вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу безпідставними та не підтвердженими документально.

Ухвалою від 21.06.2018р., враховуючи клопотання представника відповідача, постановлено судове засідання проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також даною ухвалою замінено первісного відповідача ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаської області.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказували, що оскільки скасована підстава для стягнення коштів з ОСОБА_1, то вони використовуються відповідачем безпідставно. Позивач до цього часу позбавлений можливості користуватися своїми коштами, хвилюється щодо неправомірної поведінки відповідача, що завдає йому моральних страждань, крім того, він поніс витрати на оплату послуг адвоката, тому вважають, що всі ці кошти належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення сторони позивача, заперечення сторони відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

Із вимоги про сплату боргу від 30.05.2016р. № Ф-01, виданої ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Черкаської області, вбачається, що станом на 30.05.2016р. заборгованість зі сплати страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені ОСОБА_1 становить 17 361,49грн., які ОСОБА_3 обєднане УПФУ Черкаської області вимагає сплатити.

Із рішення № 3 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 03.08.2016р. вбачається, що до ОСОБА_1 застосовано санкції у вигляді стягнення суми штрафу в розмірі 1 719,15грн. та нарахування пені в розмірі 41 714,21 грн.

Відповідно до платіжної вимоги № 75 від 20.07.2016р. з рахунку ОСОБА_1 у АТ «ОСОБА_4 банк Аваль» стягнуто 19 177,64 грн. згідно з вимогою № ф-01 від 30.06.2016 ПФУ та постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 51577531 від 13.07.2016р.

Відповідно до повідомлення Золотоніського обєднаного УПФУ Черкаської області № 11364/05 від 26.12.2017р. відрахування з пенсії ОСОБА_1 на користь Золотоніського обєднаного УПФУ Черкаської області проводились з 01.11.2016р. по 31.05.2017р. щомісячно на загальну саму 2 923,28грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017р. було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 11.08.2017 року скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано вимогу про сплату боргу від 30.05.2016. року № Ф-01 на суму 17 361 грн. 49 коп, і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03.08.2016 року № 3 - прийняті відповідачем.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10.01.2018р., останній звертався до відповідача з проханням повернути йому стягнуті з нього на підставі скасованої вимоги та рішення кошти.

Інших доказів стороною позивача суду не надано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю ..., а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала...

Відповідно до ч.1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, …відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, зважаючи на те, що підстава для стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 відпала, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017р., яка набрала законної сили, скасовано вимогу про сплату боргу від 30.05.2016. року № Ф-01 на суму 17 361 грн. 49 коп, і рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені від 03.08.2016 року № 3, що були прийняті відповідачем, вважає, що відповідач утримує кошти ОСОБА_1 безпідставно, у звязку з чим стягує з відповідача кошти в сумі 22 100,92 грн., отримані з підстави, яка згодом відпала.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на ту обставину, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2017р. не передбачає повернення коштів платнику та на те, що сплачена ОСОБА_1 сума заборгованості являється страховими внесками, а їх сплата впливає на зарахування стажу найманим працівникам, які працювали у ОСОБА_1 та яким, в результаті сплати недоїмки позивачем був зарахований стаж за 2009 рік. У разі стягнення коштів найманим працівникам буде скасовано зарахування стажу за цей період. Суд вважає, що та обставина, що в постанові від 26.10.2017р. судом не передбачено повернення стягнутих коштів, не позбавляє позивача права звернутися з позовом про їх повернення в порядку цивільного судочинства. Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача в частині того, на які потреби зараховані дані кошти і які їх повернення потягне наслідки, оскільки рішенням суду, яке є обовязковим для виконання, встановлено безпідставність їх нарахування та стягнення взагалі. Таким чином, не відповідає дійсності твердження представника відповідача про виконання відповідачем вказаного вище рішення в повному обсязі.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачеві, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь 20 000,00 грн., як відшкодування завданої йому неповерненням коштів моральної шкоди, не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не доведені ті обставини, які свідчать як про факт заподіяння моральної шкоди (у чому вона полягає) так і обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди, який заявлено до відшкодування. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, в частині відшкодування моральної шкоди, позивач фактично посилається на те, що така шкода полягає у моральних і фізичних стражданнях, у тому що він переживав нервозність, пам'ятаючи про бездіяльність відповідача, так як останній ігнорував його звернення, що викликало негативні емоції. Крім того у своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він змушений був звертатись за медичною допомогою. При цьому суд виходить із того, що позивач ОСОБА_1, предявивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмір 20 000грн., не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема.

Також позивач просить стягнути на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 11 520 гривень, які він сплатив за договором про надання правової допомоги № б/н адвокату ОСОБА_6 На підтвердження витрат позивач надав копію Квитанції до прибуткового касового ордеру № 069 від 20.06.2018 про сплату 11 520,00 гривень за надання правової допомоги.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розміри витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат, повязаних з наданням правової допомоги в розмірі 11 520 грн. належить відмовити, оскільки позивачем, всупереч ст. 137 ЦПК України, не надано договір про надання правової допомоги, відповідно до якого такі послуги надавалися, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт виконання послуг також не надано. За наведених обставин, позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 11 520 грн. є недоведеними.

Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір, тому суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1192, 1212 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 141, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22100,92 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення виготовлений 10 жовтня 2018 року.