АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/6138/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Кислиця І.В.

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року, яке ухвалене суддею Ковтун Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3, 17.06.2001 року, у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з тих підстав, що донька проживає разом з позивачем, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 року, в якому виправлено описку ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15 вересня 2017 року,позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежів за один місяць.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 липня 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення за його відсутності, чим були порушені його права, в рішенні суду зазначено, що сторони по справі проживають у шлюбі, в той час як це не відповідає дійсності.

Відповідач вважає, що розмір стягнутих аліментів на утримання дитини є значно завищеним, крім того, він довгий час добровільно сплачував позивачці аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, які відраховувались від його заробітної плати за заявою, проте перестав їх сплачувати через те, що позивач розповсюджувала перед знайомими інформацію про те, що він матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Крім того відповідач вказує, що позивач разом з дитиною, проживають в квартирі, яка належить його батькові, при цьому не сплачує витрати за комунальні послуги.

Судом першої інстанції не враховано, що на його утриманні знаходиться цивільна дружина, в якої є дочка інвалід, що свідчить про те, що сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом першої інстанції, він змоги не має.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не зявився.

Позивач по справі ОСОБА_1, яка неодноразово, шляхом направлення їй поштових відправлень на адресу, яка зазначена в позовній заяві та за якою вона, відповідно до паспортних даних (а.с.3 зворот), зареєстрована, та які повертались на адресу суду без вручення за спливом терміну їх зберігання, в судове засідання не зявилась, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність у позивача належної зацікавленості у розгляді справи.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобовязані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ доправосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи не перешкоджає розглядові даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та стягуючи аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки, суд виходив із рівності прав утримання батьків своїх неповнолітніх дітей.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків при неповному зясуванні обставин справи, та з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідача ОСОБА_2 не було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки, однак, не може погодитись із визначеним позивачкою розміром аліментів, з огляду на наступне.

Так, ст. 180 СК покладає обовязок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне розяснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів, дослідивши матеріальний сторін по справі та інші обставини, що мають істотне значення для справи, враховуючи факт добровільної сплати ним аліментів у період з 2013 року по 2016 рік (а.с.73-76), вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 необхідно стягнути 1/4 частку з усіх видів заробітної плати (доходу) відповідача щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України.

Крім того, при визначені розміру аліментів колегією суддів враховується рівність обовязку батьків утримувати дитину, конституційного права особи на прожитковий мінімум.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, в рішенні суду помилково зазначено, що сторони по справі проживають у шлюбі та про те, що позивач разом з дитиною, проживають в квартирі, яка належить його батькові, при цьому не сплачує витрати за комунальні послуги, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку не мають правового значення при вирішенні спору про стягнення аліментів.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не враховано, що на його утриманні знаходиться цивільна дружина, в якої є дочка інвалід, що свідчить про те, що сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судом першої інстанції, він змоги не має, оскільки вказані обставини не знімають з відповідача обовязку утримання своєї неповнолітньої дитини.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. у звязку із частковим задоволенням позовних вимог позивача, яка звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 березня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 жовтня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий:

Судді: