Справа № 1316/2578/12 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/85/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника

ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, комунального підприємства Львівської обласної ради «БТІ та ЕО», третя особа інспекція архітектурно-будівельного контролю, приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Моісєєва О.Я., приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В., Пустомитівська державна нотаріальна контора, Солонківська сільська рада Пустомитівського району Львівської області про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_2, шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди, гаражу, підсобного приміщення, кладової і надбудови над кладовою, комори, котельні в господарському приміщенні 3,45х3,56 м. за адресою: АДРЕСА_1; визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 23.07.2002 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_13, застосування наслідків недійсності правочину; визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 20.06.2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, застосування наслідків недійсності правочину; визнання незаконною реєстрації права власності на будинок по АДРЕСА_1, здійсненої 29.06.2006 року за номером 171, номер витягу 110072655 у Львівському обласному комунальному бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за ОСОБА_14.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_2, ОСОБА_2 шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди, гаражу під літ. 1-15 площею 21,8 кв.м.; підсобного приміщення, кладової і надбудови над кладовою, під літ. 1-18, комори під літ. 1-19 та котельні за адресою: АДРЕСА_1 та привести їх у відповідність державним будівельним нормам. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 107,30 грн. сплаченого судового збору та 5 920,00 грн. оплати за проведення експертизи.

Рішення судув апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та іншими нежитловими приміщеннями придбано ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з земельною ділянкою, укладеного 12.06.2006 року, який посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстровано в реєстрі за №2110. Право власності на житловий будинок та спірні приміщення було зареєстровано в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про що отримано витяг про реєстрацію права власності за № НОМЕР_1 від 29.06.2006 року. Будинковолодіння придбано під час перебування ОСОБА_6 у шлюбі з ОСОБА_4, який було укладено 18.11.2000 року, а відтак апелянт вважає, що будинковолодіння є спільним майном подружжя, однак її не було залучено до участі у справі. До складу сім'я ОСОБА_6 відноситься вона, як дружина, та їх троє малолітніх дітей, які згідно із записами у будинковій книзі по будинку АДРЕСА_1 у цьому будинку зареєстровані та проживають, іншого житла у членів сім'ї апелянта не має, проте дані обставини не були досліджені та враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення. Вважає, що оскільки рішення стосується і інтересів малолітніх дітей, слід було залучити до участі у справі орган опіки та піклування. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що знесення є крайнім заходом і може бути застосоване у випадку, коли є неможливим його перебудова. Також апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням суд першої інстанції, зобов'язуючи відповідача знести частину самочинно збудованого будинку, залишив поза увагою опис цього об'єкта, не вказав, які саме приміщення слід знести, їх площу, площу самої будови та якого року вона споруджена, чи спірний об'єкт можна відокремити від інших споруд та чи не впливатиме знесення окремих його частин на міцність і безпечність самого будинку. Тобто, не встановивши вищевказаних обставин, суд унеможливив виконання такого рішення. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної карги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки рішення суду оскаржується представником ОСОБА_4 лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, а в іншій частині, а саме, в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 ним не оскаржується, то з врахуванням положень ч.1 ст.363 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється лише в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що самочинна добудова та реконструкція відповідачем ОСОБА_6 господарської споруди, гаражу під літ. 1-15 площею 21,8 кв.м.; підсобного приміщення, кладової і надбудови над кладовою, під літ. 1-18, комори під літ. 1-19 та котельні, чинять позивачу ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому на праві власності житловим будинком АДРЕСА_2, порушують охоронювані законом його майнові права, а тому підлягають захисту шляхом знесення самочинно добудованих та реконструйованих приміщень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_2, а ОСОБА_6 на праві власності належить будинковолодіння АДРЕСА_1, придбане ним на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою, укладеного 20.06.2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського РНО Моісєєвою О.Я. за реєстровим номером 2110.

Земельні ділянки, на яких розташовані будинковолодіння АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, є суміжними.

З матеріалів справи вбачається, що при проведенні Інспекцією архітектурно-будівельного контролю у Львівській області перевірки за скаргою ОСОБА_2 (лист№ 7/13-6-2933 від 01.06.2012 року) встановлено самовільне проведення реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1, без повідомлення чи реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт. У листі зазначено, що розташування допоміжних споруд (гаражу, підсобного приміщення, кладової не відповідає вимогам таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», додатку 10 державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, що затверджені наказом МОЗ України від 19.06. 1996 р.№173).

В результаті проведеної перевірки Головним управлінням Держтехнобезпеки у Львівській області встановлено факти недотримання протипожежної відстані до житлового будинку АДРЕСА_2 від прибудованого до житлового будинку №16 гаражу, що підтверджується листом №16/с-4/57 від 07.06.2012 року.

Із висновку судово-будівельної технічної експертизи №1894 від 28.07.2015 року вбачається, що житловий будинок на АДРЕСА_1, окремі його частини, конструктивні елементи, інженерне обладнання, не відповідає п.3.25*; п.3.25а*; ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень» та ДБН В.2.5-20-2001 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Зовнішні мережі та споруди газопостачання». Житловий будинок АДРЕСА_1 розташовано по межі із земельною ділянкою будинку АДРЕСА_2 без відступів.

При проведенні досліджень експертом встановлено, що санітарні, протипожежні норми між житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, не дотримані, відстань між житловими будинками становить 3,8 м, що не відповідає п.3.25*; п.3.25а*; ДБН 360-92* «Планування і забудова міських та сільських поселень».

З листа Пустомитівського районного відділу головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області №9/505 від 03.04.2015 року вбачається, що на земельній ділянці в АДРЕСА_1 ОСОБА_6 проведено переобладнання господарського приміщення під встановлення твердопаливного котла, дозвіл на проведення вищезазначених робіт відповідач не надав. Встановлена димова труба котельні не забезпечує розсіювання шкідливих викидів димових газів, що є порушенням вимог підпункту «в» та підпункту «б» «Устя повинно бути вище гребеня покрівлі будівлі ( або її частини), розташованих в радіусі 25 м від центру труби не менше ніж на 5 м « пункту 9.3.3 ДБН В.2.5-77: 2014 «Котельні».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, вірно врахував встановлені в результаті проведених перевірок недотримання ОСОБА_6 при самочинній добудові та реконструкції ДБН, те, що самовільно переобладнана ним господарська будівля під котельню, розміром 3,45х 3,56, не відповідає протипожежним нормам і правилам, те, що між житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, не дотримані санітарні та протипожежні норми.

За приписами ч.1 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов»язана відшкодувати витрати, пов»язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Вважаючи оскаржуване рішення суду незаконним та необгрунтованим, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не з»ясував можливості перебудови самочинного будівництва, яка, на думку апелянта, є можливою.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження можливості перебудови самочинної добудови та приведення її у відповідність до будівельних норм та правил, санітарних та протипожежних норм.

Доводи апеляційної скарги про те, що здійснювана ОСОБА_6 добудова до житлового будинку та його реконструкція проведена на належній йому на праві власності земельній ділянці з дотриманням будівельних норм і правил, спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, листами уповноважених державою органів, висновком судової будівельно - технічної експертизи №1894 від 28.07.2015 року, які відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростовані належними та допустимими доказами.

З акту державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об»єктів садибної забудови до експлуатації від 08 червня 2001 року вбачається, що індивідуальний житловий будинок в АДРЕСА_1 готовий до введення в експлуатацію, площа забудови становить 217,9 м кв., і рішенням виконавчого комітету Солонківської сільської ради від 22.02.2001 року №19 доручено БТІ оформити свідоцтво про право власності ОСОБА_10 (першому власнику житлового будинку по АДРЕСА_1) на будинок площею 76,3 кв.м загальною площею 272 кв.м.

Однак, як вбачається з експлікації технічного паспорту на будинок, виготовленого у травні 2001 року, площа житлового будинку АДРЕСА_1 становить 424,9 кв.м.

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта про відсутність самочинної реконструкції та добудови до житлового будинку АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку про те, що самочинною проведено реконструкцією та добудовою порушуються законні права та інтереси ОСОБА_2, оскільки при реконструкції та добудові не дотримано санітарних та протипожежних норм, враховуючи те, що спірний житловий будинок з проведеною реконструкцією та добудовами перебуває у власності відповідача ОСОБА_6, суд підставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про зобов»язання ОСОБА_6 знести самочинну добудову.

Враховуючи те, що житловий будинок АДРЕСА_1 із проведеною реконструкцією і добудовами належить відповідачу ОСОБА_16, саме він несе відповідальність за його стан, а відтак суд першої інстанції вірно зобов»язав саме ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні будинком АДРЕСА_2, ОСОБА_2 шляхом знесення самочинно збудованої господарської споруди, гаражу під літ. 1-15 площею 21,8 кв.м.; підсобного приміщення, кладової і надбудови над кладовою, під літ. 1-18, комори під літ. 1-19 та котельні за адресою: АДРЕСА_1.

Наведене спростовує доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не з»ясував чи залучений до справи відповідач, який є відповідальним за це.

Посилаючись на те, що знесення самочинної реконструкції та добудови до житлового будинку АДРЕСА_1, є крайнім заходом (мірою), апелянт не запропонувала інших можливих варіантів вирішення даного спору.

А відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Слід зазначити, що оскаржуване представником ОСОБА_4 рішення переглядалося судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_6, і за результатами перегляду Апеляційним судом Львівської області постановлена ухвала від 20.03.2017 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, а оскаржуване рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.09.2017 року, яка є чинною, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 20.03.2017 року - відмовлено.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що «суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права. Задовольняючи частково позовні вимоги суди дійшли правильних висновків про відсутність у відповідача документів на дозвіл проведення будівельних робіт та робіт з переобладнання господарських приміщень. Крім того, встановлено, що відповідачем не убули дотримані санітарні та протипожежні норми між будинками сторін (відстань між будинками є меншою за встановлені нормами ДБН), а також між будинком позивача і допоміжними приміщеннями відповідача. Враховуючи те, що будинок із проведеною реконструкцією і добудовами належить відповідачу ОСОБА_16, останній несе відповідальність за його стан. Доказів на підтвердження проведення реконструкції та добудов попередніми власниками не надано».

Тобто, суд касаційної інстанції дійшовши висновку про законність та обґрунтованість рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08.02.2016 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 20.03.2017 року, відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга представника ОСОБА_4- ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 лютого 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.08.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.