Справа № 236/652/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.,

за участю: секретаря Снігирьової О.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зазначивши, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі з останнім з 2010 по 2016 роки, вони за спільні кошти придбали житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, провулок Садовий (Фрунзе), б. 67, меблі, побутову техніку, предмети домашнього вжитку, загальною вартістю - 127592,35 грн. При цьому право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано на відповідача. У добровільному порядку відповідач відмовився вирішити питання щодо поділу спільного майна, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду. Просила визнати за сторонами право спільної сумісної власності на житловий будинок та рухоме майно, визнати за кожним із колишнього подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, виділити та визнати право власності на 1/2 частину майна.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 14 червня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 11 жовтня 2018 року сторони подали до суду мирову угоду та спільну заяву про її затвердження, оскільки вони дійшли згоди щодо врегулювання спору на наступних умовах:

1.Сторони домовилися врегулювати спір по справі № 236/652/18 шляхом підписання та виконання даної мирової угоди.

2.Позивач відмовляється щодо визнання за нею 1/2 частини будинку, розташованого за адресою м. Лиман, провулок Садовий (Фрунзе), 67 шляхом отримання компенсаційної виплати.

3.Позивач відмовляється від виділення в натурі рухомого майна шляхом отримання компенсаційної виплати.

4.Відповідач не заперечує щодо відмови позивача від 1/2 частини будинку та виділення в натурі нерухомого майна з отриманням компенсаційних виплат.

5.Сторони дійшли згоди щодо загальної суми компенсаційних виплат у розмірі 70000,00 грн. (сімдесят тис. грн. 00 коп.).

6.Відповідач визнає свої зобов'язання по сплаті суми боргу перед позивачем, який становить 70000,00 грн. (сімдесят тис. грн. 00 коп.).

7.Відповідач сплачує суму боргу, зазначену у п. 5, позивачу щомісячно рівними

частинами на наступних умовах:

7.1.Розмір щомісячного платежу не повинен бути меншим ніж 4000,00 грн. (чотири тис. грн. 00 коп.). Кількість платежів у звітний місяць є необмеженою.

7.2.Строк щомісячного платежу повинен бути до 20 числа звітного місяця.

7.3.У разі несплати відповідачем щомісячного платежу у строки, передбачені п. 7.2. цієї ОСОБА_4 угоди відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на час невиконання обов'язку по сплаті щомісячного платежу, яка розраховується від суми щомісячного платежу, передбаченого п. 7.1 цієї ОСОБА_4 угоди.

7.4.У разі наявності заборгованості відповідача зі сплати пені позивачу за несвоєчасне виконання обов'язку, передбаченого п. 7.2. Мирової угоди, наступний щомісячний платіж, який буде сплачено відповідачем буде зарахований позивачем перш за все на погашення пені. Залишкова сума буде вважатися зарахована позивачем на погашення основного боргу.

7.5.Перший щомісячний платіж повинен бути здійснений не пізніше 20 листопада 2018 року.

8.Датою отримання платежу вважається або дата отримання позивачем готівкових коштів, яка повинна в обов'язковому порядку підтверджуватися розпискою позивача про одержання коштів, або дата зарахування безготівкових коштів на розрахунковий та/або картковий рахунок позивача, який позивач зобов'язується надати відповідачеві на пізніше ніж за 10 днів до дати першого щомісячного платежу. У разі зміні розрахункових реквізитів, позивач зобов'язується повідомити відповідача не пізніше ніж за 10 днів до дати щомісячного платежу.

9.Відповідач має право достроково погасити борг в повному обсязі.

10.Відповідач набуває право власності на 1/2 частку будинку, яка належить позивачу, у

разі виконання обов'язків, передбачених п. 6 цієї ОСОБА_4 угоди.

11.Сторони також вважають за доречне затвердити зазначеною мировою угодою

наступне:

11.1.Після виконання зазначеної мирової угоди позивач не має до відповідача жодних фінансових та майнових вимог у майбутньому.

11.2.Відповідач гарантує позивачеві відсутність будь яких фінансових вимог як зі своєї сторони так і зі сторони своїх близьких родичів та залишає за собою борг по розпискам, які були надані 06.11.2010 спільно відповідачем та позивачем гр. ОСОБА_4

12.Дана мирова угода направляється сторонами до суду для її затвердження.

13.Дана мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом і діє до повного виконання зобов'язання, передбаченого цією мировою угодою.

14.Ухвала Краснолиманського міського суду Донецької області про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом.

В судовому засіданні сторони підтримали заяву про затвердження мирової угоди, просили затвердити мирову угоду. Сторони зазначили, що їм відомі та зрозумілі наслідки затвердження мирової угоди.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду з цього приводу, дослідивши умови мирової угоди приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України) відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відтак, спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Для правильного застосування судом приписів ст. 70 СК України суд повинен встановити обсяг спільно нажитого майна подружжя (рухомого та нерухомого) що підлягає поділу.

На час розгляду судом укладенної сторонами мирової угоди за договором купівлі-продажу житлового будинку від 30.11.2010 року, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Лиман, провулок Садовий (Фрунзе), б. 67 належить відповідачу ОСОБА_3 ОСОБА_4 угода не містить домовленності сторін та відповідних правових підстав, щодо визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін.

Мирова угода не містить оцінки вартості спірного майна. Згідно заявлених позивачкою вимог загальна вартість майна складає 127592,35 грн., а згідно умов мирової угоди загальна сума компенсаційних виплат (за рухоме та нерухоме майно) позивачці становить 70000,00 грн., при цьому мирова угода не містить посилань на ті обставини, що сторони шляхом поступок прийшли до згоди щодо зміни загальної вартості спільного сумісного майна або відступили від засади рівності часток подружжя при поділі майна.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст. 65 СК України).

У відзові на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 посилався на ті обставини, що грошові кошти на які був придбаний будинок за адресою: Донецька область, м. Лиман, пр-к Садовий, б. 67, були отримані сторонами у борг у ОСОБА_4, що підтверджується борговими розписками, які місяться в матеріалах справи.

За таких обставин, суд вважає, що п. 11.2 мирової угоди згідно якої: «Відповідач гарантує позивачеві відсутність будь яких фінансових вимог як зі своєї сторони так і зі сторони своїх близьких родичів та залишає за собою борг по розпискам, які були надані 06.11.2010 спільно відповідачем та позивачем гр. ОСОБА_4М.» порушує права третіх осіб, а саме ОСОБА_4, оскільки боргові розписки підписані як позивачем так і відповідачем, до участі у справі вказану особу не залучено.

Частиною 1 статті 208 ЦПК України передбачено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Однак, розділ 7 мирової угоди містить лише посилання на дату першого платежу - 20 листопада 2018 року та черговість платежів щомісячно не меншим ніж 4000,00 грн., проте не визначено дату останього платежу, а тому п.10 мирової угоди, згідно якого: «Відповідач набуває право власності на 1/2 частку будинку, яка належить позивачу, у разі виконання обовязків, передбачених п.6 цієї ОСОБА_4 угоди», є невизначеними, оскільки сторонами не визначений строк виконання таких зобовязань, що фактично унеможливить виконання мирової угоди за правилами ч. 3 ст. 208 ЦПК України.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що умови мирової угоди суперечать закону, порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб та є невиконуваними, а тому у затвердженні такої слід відмовити.

Керуючись ст. 207, 208 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у затвердженні мирової угоди, укладеної 11 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо врегулювання спору по справі № 236/652/18.

Продовжити судовий розгляд справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя