Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2018 р. Справа № 608/401/18

Номер провадження2/608/277/2018

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Яковець Н. В.

з участю секретаря Олійник О.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем з 25 червня 2011 року до 12 жовтня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_5 3 серпня 2014 року.Починаючи з 2014 року відповідач уникає необхідності приймати участь у вихованні і зустрічах з дитиною, близько двох років не приїжджає до дитини, життям дитини не цікавиться. Дитина його зовсім не знає. Також, батько намагався викрасти дитину, що спричинило дитині сильну душевну травму, при дитині відповідач постійно принижував та наносив тілесні ушкодження позивачці. Батько не знає та не цікавиться здоров'ям сина, який часто хворіє перинотальним ураженням ЦНС, не піклується про дитину тому, заслуговує на позбавлення його батьківських прав. Також, просила суд стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати.

Відповідач та представник відповідача заперечували щодо задоволення позову та подали відзив на позов. В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, оскільки, позивачка з її слів ніде не працює та її матеріальне становище у сім'ї є складним, а ОСОБА_4, сплачує аліменти щомісячно на утримання дитини, тому він одноосібно бере участь у матеріальному забезпеченні їхнього сина. Також, з моменту розлучення у сторін почалися непорозуміння, позивачка почала створювати штучні перешкоди у нормальному спілкуванні з сином шляхом зміни місця проживання без відома ОСОБА_4 посилаючись на те, що дитина постійно потребує лікування та обстеження. Не виконує позивачка розпорядження №424/2016 Комісії з питань захисту прав дитини у відповідності до якого було визначено порядок прийняття участі ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітнім сином. Тобто з 2014 року по сьогоднішній день позивачка постійно чинить перешкоди батьку у побаченнях з дитиною, влаштовує з приводу цього суперечки і скандали, ініціює безпідставні кримінальні правопорушення, що начебто в подальшому мають наслідком погіршення стану здоров'я дитини. За місцем проживання та роботи ОСОБА_4 характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркотичному диспансерах не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався. Тому, просили в позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

В своїй відповіді на відзив представник позивачки зазначив, що заперечення і мотиви викладені відповідачем у даному відзиві підлягають відхиленню у зв'язку з наступним. ОСОБА_4 з моменту винесення рішення про стягнення з нього аліментів на спільного сина і до винесення рішення і після винесення рішення всіляко ухилявся від необхідності забезпечувати дитину, погрожував позивачці, що аліменти сплачувати не буде, що змушувало позивачку звертатися до виконавчої служби за виконанням рішення суду. Також, відповідач звертався до суду про зменшення розміру аліментів. Вигадане прагнення відповідача бачитись з дитиною, обумовлено тільки тим, щоб користуватися батьківськими правами всупереч інтересам дитини, чинити тиск на позивача і примусити її відмовитись від аліментів. Також, відповідачу абсолютно ніяким чином не чиняться і не чинилися перешкоди у спілкуванні з сином. Позивачем створювалися всі належні умови для цього, та відповідач приїзд жав не до дитини, він приїжджав до позивачки з метою залякати її і примусити повернутися до нього щоб і надалі вона терпіла подальші його знущання. 29.05.2016 року ОСОБА_4 дізнавшись, що позивачка вийшла заміж, порушив рішення №3 Чортківської міської ради, таємно забрав півтора річну дитину з постійного її місця проживання, і позивачка разом з працівниками служби у справах дітей Чортківської міської ради дитину знайшла аж на наступний день, у селі Майдан Гусятинського району з зовсім чужою людиною, тобто дитина перебувала у знайомих мами відповідача у небезпечних умовах для життя і здоров'я дитини, а відповідач в цей час перебував на роботі. 18 червня 2016 року відповідач знаючи, що позивачка перебуватиме з сином у лікарні, приїхав до її будинку і викрав її та дитини особисті речі. Вимагав, щоб йому віддали золоті прикраси. Після 18.06.2016 року ОСОБА_4 до дитини зовсім не приїжджав, життям дитини не цікавився аж до січня 2017 року, навіть не телефонував та не вітав дитину з днем народження. Ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною позивачка не чинить, а відповідач самоусунувся від необхідності зустрічатися з дитиною, займатися її вихованням, байдужий до здоров'я дитини, його дії суперечать інтересам дитини.

В своїх запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача, зазначала, що викладені у відповіді на відзив аргументи, міркування, пояснення повністю не визнаються стороною відповідача та підлягають відхиленню судом, з огляду на наступне. Заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини ОСОБА_4, а у зв'язку з тим, що виконавчий лист про стягнення аліментів позивачка подала не у відділ ДВС за місцем роботи відповідача у м. Тернополі, а за місцем його реєстрації - м. Чортків, що не уможливлювало вчасне стягнення. Також, позивачка з моменту прийняття рішення про стягнення аліментів неодноразово змінювала своє місце проживання та місце проживання дитини. Щодо викрадення дитини, то відповідач вважає що він має такі самі права як і позивачка на спілкування з дитиною, і умови в яких відповідачу доводилося зустрічатися з дитиною за місцем проживання позивачки є вкрай незадовільними, оскільки всі зустрічі відбувалися на подвір'ї де проживає позивачка. Житловий будинок складається з двох кімнат і коридору. В одній кімнаті проживає мати позивачки похилого віку та її психічно хвора сестра, в іншій сама позивачка з чоловіком. В той день коли відповідач нібито викрав дитину температура повітря була близько 30 градусів і відповідно півторарічний син потребував зміни підгузників, харчування, зміни одягу. Відповідач повідомив позивачку про те, що він візьме дитину до своєї мами, однак остання не звертала на це будь якої уваги. Доказів проте, що дитина перебувала у небезпечних для життя і здоров'я дитини умовах нічим не підтверджені, а тому є безпідставними та нічим не підтверджені доводи позивачки щодо викрадення відповідачем будь-яких речей позивачки і дитини. Також, батько не самоусунувся від спілкування та виховання своєї дитини, оскільки, з метою уникнення конфліктних ситуацій між сторонами, відповідач захищає своє батьківське право на спілкування з дитиною у судовому порядку.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримала свої позовні вимоги, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі з мотиві викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та його представник позову не визнавали та просили в позові відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю з мотивів викладених в відзиві та запереченні на відповідь. Також, просили стягнути з позивачки на користь відповідача всі понесені відповідачем судові витрати.

Представник третьої особи служби у справах дітей Чемеровецької районної державної адміністрації Хмельницької області просили суд в своїй заяві надісланій на адресу суду розглядати справу без їхньої участі, при винесенні відповідного рішення покладаються на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Чортківського районного суду від 12 жовтня 2015 року розірвано шлюб між сторонами по справі. Питання про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено без розгляду, оскільки між сторонами існує спір з цього питання.

Батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ИД №202172.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 - сусідка позивачки, суду показала, що з 2015 року ОСОБА_3 проживає з мамою в с. Мала Бережанка, Чемеровецького району, неодноразово бачила, як відповідач приїжджав провідувати дитину, дитина тата не боялася, ОСОБА_3 постійно давала можливість батькові зустрічатися з дитиною. Була свідком, коли приїхав відповідач, ОСОБА_3 в той час перебувала з дитиною в лікарні, Володя забрав іграшки дитини і вимагав в матері позивачки золото. Також, була свідком того, як відповідач забрав дитину за місцем свого проживання без дозволу позивачки. ОСОБА_3 тоді дуже хвилювалася і переживала за дитину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 - завідувач фельдшерським пунктом с. Мала Бережанка, суду показала, що дитина хворіє на атопічний дерматит, хронічний блефарит, дитині постійно потрібно дотримуватися спеціальної дієти та приймати ліки та інгалятори. Здійснювала обстеження дитини після того, як батько без дозволу матері забрав дитину. Дитина перебувала в збудженому стані і на контакт не йшла.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11- працівники служби у справах дітей, суду показали, що в 2016 році зателефонувала ОСОБА_3 в службу та повідомила, що ОСОБА_4 вчасно не повернув дитину. Телефонували ОСОБА_4 він не відповідав. Тоді з дозволу та за дорученням начальника було здійснено виїзд разом з мамою до місця проживання ОСОБА_4 Родичка відповідача повідомила, що дитина знаходиться в матері ОСОБА_4 в Густинському районі. Коли приїхали на місце, матері відповідача не було. Сусіди повідомили що дитина перебуває в родичів, коли приїхали до родичів побачили дитину на руках в невідомої особи. Дитина побачивши маму почала плакати, тоді ОСОБА_3 силоміць забрала дитину і вони поїхали за місцем своєї роботи.

Згідно психологічного обстеження ОСОБА_5 від 05.03.2018 року проведеного психологом ОСОБА_12, вбачається, що дитині рекомендовано психокорекційні заняття, уникнення стресових ситуацій та заняття з логопедом.

Рішенням №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18.11.2015 року про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, встановлено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 після розлучення його батьків з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 18.11.2015 року про встановлення часу та місця зустрічей ОСОБА_4 з його малолітнім сином ОСОБА_5, встановлено ОСОБА_4 з його малолітнім сином ОСОБА_5 кожної суботи або неділі місяця з 10:00 год по 18:00 год. По місцю проживання малолітньої дитини у присутності його матері ОСОБА_3

З висновку про результати розгляду заяви ОСОБА_4 по факту не надання зустрічей з сином ОСОБА_5 від 02.06.2016 року та з висновків про результати розгляду заяви ОСОБА_4 по факту що його колишня дружина ОСОБА_3 не вказує місце перебування їхнього спільного сина ОСОБА_5 від 13.06.2016 року та 20.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 був позбавлений права на спілкування з сином. В своїх висновках по матеріалах перевірки від 07.06.2016 року, 16.01.2017 року дільничним офіцером поліції Чемеровецького ВП Городоцького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області було рекомендовано ОСОБА_4 звернутися до Чемеровецького районного суду для вирішення питання по суті.

Згідно висновку органу опіки та піклування Чемеровецької районної держвної адміністрації Хмельницької області від 20 червня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 орган опіки та піклування вважає, що не є доцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_5

Згідно характеристик комунального підприємства «Чортків Дім» та начальника Гусятинського відділення поліції Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, ОСОБА_4 за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно.

Згідно довідки про доходи від 23.04.2018 року за №231 вбачається, що ОСОБА_4 протягом жовтня 2017 року по березень 2018 року сплатив аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в сумі 14 413,18 гривень

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Разом з тим, в п. 15 постанови Пленуму зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3).

Заперечуючи проти позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_4 зазначав, що він не приймає участь у вихованні сина, оскільки позивачка постійно здійснює йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, що стверджується неодноразовими зверненнями відповідача до начальника Чемеровецького ВП ГУНП в Україні в Хмельницькій області по факту ненадання зустрічей з спільними сином та не зазначення місця перебування сина. Також, ОСОБА_4 в зв'язку з вчиненням йому перешкод у спілкуванні з сином, не може потурбуватися про стан здоров'я дитини, про його духовний розвиток, оскільки обмежений у спілкуванні з дитиною.

Належність та допустимість доказів закріплено у ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітньої дитини є крайнім заходом, що в даному випадку є недоречним, оскільки, ні матеріали справи ні доводи позивачки, її представника та свідків не містять жодних переконливих доказів, які б давали підстави характеризувати відповідача з негативної сторони або його подальше небажання виконувати свої батьківські обов'язки.

Що ж стосується клопотання представника позивачки про визнання висновку органу опіки та піклування від 20 червня 2018 року недопустимим доказом, суд вважає, що даний висновок є обґрунтованим та таким що відповідає чинному законодавству та інтересам дитини.

Тому, враховуючи вище наведене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт ухилення відповідача від виконання, покладених на нього батьківських обов'язків, а тому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає, що понесені сторонами судові витрати слід покласти на сторони в межах ними понесених.

На підставі ст.ст. 150, 164-166, 180-183 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 , суд

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення буде складено 6 січня 2019 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили "___" ________________ 201___р.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи №608/401/18, яка зберігається в архіві Чортківського районного суду Тернопільської області.

Суддя: Н. В. Яковець

Копію рішення видано "____"______________2019 року.

Секретар: