Ухвала

23 серпня 2018 року

м. Київ

справа №638/371/17

провадження № 61-41156ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення аліментів, з урахуванням уточнень просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини на кожну дитину від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення ними повноліття. Крім того, просила стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1/4 частини від заробітку на кожну дитину, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2017 року та до досягнення ними повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2017 року та до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержиснького районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2017 року стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2017 року та до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від заробітку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2017 року та до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, трирічного віку.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на зазначене судове рішення, в якій,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

При цьому розмір аліментів, як сукупність всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України), не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і зазначена справа не підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2, подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, на постанову Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик