Справа № 758/6339/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2018 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 20.07.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5513,30 грн.

Позивач свої зобов`язання виконав, проте відповідач, в супереч умовам договору, свої зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 02.05.2013 року по 02.05.2018 року в розмірі 20123,55 грн.

Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 20123,55 грн. заборгованості за відсотками та 1 762,00 грн. судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.08.2018 року відкрито провадження у справі № 758/6339/18, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

24.10.2018 від відповідача до суду надійшов Відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що банком нараховані відсотки за користування кредитом на підставі Умов про надання споживчого кредиту. В той же час, Умови не можна вважати письмовим правочином у розумінні ст. 207 ЦК України, адже такі Умови не підписувалися відповідачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що заява ОСОБА_1 про отримання кредиту не містить відомостей про розмір комісії, пені і штрафів, відсутні інші істотні умови кредитного договору. Вказував на те, що Умови не можна вважати частиною кредитного договору, а відтак нарахування відсотків позивачем здійснювалося безпідставно.

Посилався також на те, що станом на день звернення до суду у травні 2018 року з даним позовом, строк позовної давності щодо вимог про стягнення відсотків за період з 02.05.2013 року сплинув, а відтак просив відмовити у задоволенні поштову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду. У цьому контексті зазначив, що Банком було надано кредит на суму 5513,3 грн. терміном на12 місяців. Погашення заборгованості згідно заяви позичальника мало починатися з серпня 2006 року в сумі 525,15 грн. щомісячно і останній платіж мав бути проведений в липні 2007 року. Згідно розрахунку банку, заборгованість по несплаті відсотків почала нараховуватися з серпня 2006 року, а тому у позивача з цієї дати виникло право на стягнення заборгованості з відповідача у повному обсязі. Зважаючи на те, що даний позов було подано в 2018 році, тобто через 11 років з дати початку порушення прав позивача, відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову.

05.12.2018 до суду від позивача АТ «ПриватБанк» надійшла Відповідь на відзив. Банк посилався на те, що спірний договір є договором приєднання, а відтак, підписавши Заяву про отримання кредитних коштів, відповідач погодився з усіма умовами договору, в тому числі з умовами нарахування відсотків.

Щодо строків позовної давності Банк посилався на те, що Умовами договору передбачено строк позовної давності 5 років. Позовна давність за вимогами про стягнення щомісячних платежів починає свій відлік від дати щомісячного прострочення. Зважаючи на те, що Банк просив стягнути заборгованість зі сплати відсотків за період з 02.05.2013 року по 02.05.2018, а також на те, що договір продовжив свою дію на невизначений строк до повного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, вважали строк позовної давності не простроченим, а заборгованість зі сплати відсотків такою, що підлягає стягненню.

У судове засідання 13.12.2018 року представник позивача не з`явився, 12.12.2018 надав суду заяву про відкладення розгляду справи для подачі відзиву на позовну заяву. Дане клопотання було відхилене судом з огляду на те, що відзив на позовну заяву та відповідь на відзив сторони по даній справі вже подали. При цьому в матеріалах справи була наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі представника Банку.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5513,30 грн. ( а.с. 6-9).

Укладення договору відбувалося шляхом підписання ОСОБА_1 Заяви позичальника №DNH4KP88460049 про отримання кредитних коштів для розрахунку за ноутбук.

При укладенні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

Відповідно до Заяви позичальника №DNH4KP88460049 від 30.07.2006, ОСОБА_1 зобов`язався повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до Заяви та Умов.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.7 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, за користування кредитом у період з дати укладання договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному в Заяві. При непогашенні кредиту в строки, установлені в заяві й п. 3.2.2 Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав кредитні кошти ОСОБА_1 .

Як вбачається з розрахунку, наданого Банком (а.с.4), відповідач ОСОБА_1 не сплачував відсотки за користування кредитом з моменту його отримання, в результаті чого, утворилась заборгованість в розмірі 20 123,55 грн.

Посилаючись на те, що свої зобов`язання щодо погашення відсотків боржник не виконав, відповідно зобов`язання за договором продовжують існувати до повного їх виконання, відповідач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02.05.2013 року по 02.05.2018 року у розмірі 20 123,55 грн.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та нормами ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір відсоткової ставки за користування кредитом сторони передбачили у Заяві позичальника на отримання кредитних коштів на рівні 2,09% у місяць.

При цьому, строк позовної давності 5 років за вимогами банку сторони передбачили в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам, які відповідач ОСОБА_1 не підписував.

В конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам відповідач не підписував, а кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

В конкретному випадку матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_1 своїм підписом у Заяві виразив свою згоду на саме такі Умови, які долучені банком до позовної заяви. Зокрема, ОСОБА_1 у заяві підписав, що отримав оригінал кредитного договору. Підписав, що виражає згоду, що Заява із запропонованими Банком Умовами складають кредитно-заставний договір. В той же час, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, посилання банку на збільшений термін позовної давності не можуть розцінюватися як доказ того, що дійсно сторонами передбачений строк позовної давності 5 років.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця у розмірі 525,15 грн. щомісячно, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Відповідно, ОСОБА_1 повинен був почати здійснювати сплату відсотків з серпня 2006 року, однак платежів на погашення відсотків не вносив.

Погашення всієї заборгованості за кредитним договором відповідачем повинно було бути здійсненне до липня 2007 року.

З даним позовом банк звернувся до суду у травні 2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності до кожної зі щомісячних вимог, які передбачив у Заяві.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зважаючи на те, що Банк звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності, а відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 253, 261, 267, 526, 549, 625, 630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ідентифікаційний код 14360570) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNН4КР88460049 від 20.07.2006 року в розмірі 20123,55 грн. - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 17 грудня 2018 року.

Суддя Т. В. Войтенко