ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 345/1777/16-ц

провадження № 61-13642св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 8 червня 2016 року, ухвалене у складі судді Сухарник І. І., та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Матківського Р. Й., Максюти І. О., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Посилався на те, що його батьку ОСОБА_8 в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_9, на підставі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження Калуської районної державної адміністрації від 12 грудня 1995 року, належав земельний пай площею 13,28 умовних кадастрових гектарів та право забудовника на домоволодіння на земельній ділянці площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка була виділена матері ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Томашівської сільської ради народних депутатів Калуського району № 21 від 17 березня 1978 року, та право на яку ОСОБА_8 отримав після її смерті як спадкоємець першої черги за законом.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно.

Посилаючись на наведене, просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) у КСП «Відродження» с. Томашівці Калуського району Івано-Франківської області розміром 13,28 умовних кадастрових гектарів, що належала його батькові ОСОБА_8 на підставі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, та право забудовника на домоволодіння на земельній ділянці площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 8 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_8 право власності на земельну частку (пай) у КСП «Відродження» с. Томашівці Калуського району Івано-Франківської області розміром 13,28 умовних кадастрових гектарів, що належав ОСОБА_8 на підставі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом право забудовника на домоволодіння на земельній ділянці площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після свого батька -ОСОБА_8, але у зв'язку з неможливістю оформлення свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на майно та з огляду на доведеність позовних вимог про склад і належність спадкового майна спадкодавцеві, у відповідності до статей 1216, 1225 ЦК України визнав за позивачем ці права в порядку спадкування.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року, постановленою за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6, який є чоловіком дочки ОСОБА_7, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 посилається на те, що суд не встановив коло можливих спадкоємців ОСОБА_9 (яка була матір'ю ОСОБА_5.), до якого, у тому числі, належить і вона як дружина брата ОСОБА_9 - ОСОБА_10, і саме вона фактично вступила в управління спадковим майном; суд не врахував, що спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилась у 2001 році та ОСОБА_8, батько позивача, не вчиняв ніяких дій для її прийняття до часу своєї смерті; суд не взяв до уваги, що у батька позивача - ОСОБА_8 не виникли права та обов'язки забудовника земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться по

АДРЕСА_1.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_4 посилається на те, що матеріали справи містять достатньо доказів про те, що його батько ОСОБА_8 прийняв спадщину після своєї матері ОСОБА_9, оскільки у 2012 році отримав дозвіл на виготовлення технічної документації для передачі земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, у власність, натомість заявник ОСОБА_7, яка не брала участі у справі, не надавала доказів належності її до кола спадкоємців.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 5 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частинами першою та другою статті 524 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9

Згідно дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Калуською районною державною адміністрацією Івано-Франківської області 5 квітня 2016 року, ОСОБА_9 належить право на земельну частку (пай) в КСП «Відродження» у с. Томашівці Калуського району Івано-Франківської області розміром 13,28 умовних кадастрових гектарів.

На підставі рішення виконкому Томашівської сільської ради народних депутатів Калуського району Івано-Франківської області № 21 від 17 березня 1978 року ОСОБА_9 надано право на забудову земельної ділянки площею 0,25 га в АДРЕСА_1.

Також суд встановив, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після ОСОБА_9, фактично вступивши в управління спадковим майном.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 549 ЦК Української РСР якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то визнається, що спадкоємець прийняв спадщину .

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та його спадкоємцем за законом є позивач ОСОБА_4, оскільки на день смерті батька він постійно проживав з ним і був зареєстрований в одному будинку зі спадкодавцем.

Приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті спадкодавця ОСОБА_8 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на вказане майно.

Звернувшись із касаційною скаргою на рішення про задоволення позову, ОСОБА_7 посилається на те, що спадкоємцем ОСОБА_9 був також її рідний брат ОСОБА_10 та сестра ОСОБА_11, а вона, заявник, є спадкоємцем четвертої черги за законом після ОСОБА_9 як дружина її брата - ОСОБА_10, отже оскаржувані рішення стосуються її прав та обов'язків як спадкоємця.

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи касаційної скарги, оскільки вони ґрунтуються на хибному сприйнятті черговості спадкоємців за законом.

Статтею 530 ЦК Української РСР визначено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Частиною першою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Такий принцип черговості спадкування передбачений і статтями ЦК Української РСР.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 ЦК України.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, зміст судових рішень відповідає вимогам

статей 213-215, 316 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час їх постановлення, щодо законності й обґрунтованості.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, про те, що судом не дано оцінки обставинам прийняття ОСОБА_4 спадщини, стосуються повторної переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій без порушення норм цивільного процесуального законодавства, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення не підлягають скасуванню, перерозподілу судових витрат не здійснюється.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 8 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик