Справа № 266/4062/18
Провадження № 2/266/923/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі :

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

за участі секретаря Петрухіної Т.Л.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, який мотивувала тим, що з 2004 року по 2007 рік проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5. Позивач зареєструвала народження доньки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку, про що у Книзі реєстрації народжень було записано батьком у відповідності з ч. 1 ст. 135 СК України за її вказівкою батька позивача - ОСОБА_2, оскільки відповідач на той час перебував у відрядженні де у нього зав'язалися стосунки з іншою жінкою і вона не знала чи повернеться він. Оскільки, будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку позивач позбавлена змоги встановити батьківство, тому змушена звернутися до суду, який просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини зазначені у ній. Додатково зазначила, що в період часу з 2004 р. по 2007 р. мешкала разом із позивачем, коли дитині виповнилося 8 місяців вони розлучилися. Відповідач до 2014 р. приймав участь у житті доньки. Після того, як одружився, дружина відповідача була на стороні ОСОБА_5. Відповідач спілкувався із донькою в соціальних мережах, але з минулого року перестав спілкуватися після того, як вона сказала йому, що буде ставити питання про батьківство та стягнення аліментів. Також зазначила, що у свідоцтві про народження дитини вказала прізвище дитини ОСОБА_1 але по батькові ім'я відповідача. Інших письмових доказів окрім свідоцтва про народження дитини у неї не мається. Раніше у них з відповідачем не виникало питань що останній не батько дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вказавши, що не заперечує факту проживання з ОСОБА_1 протягом 2 тижнів влітку 2005 р. в с. Саханка, після чого остання поїхала до м. Барнаул РФ, а він залишився. У 2006 р. влітку позивач приїздила до тітки у Саханку вже будучи вагітною. Вона розповіла, що мешкає з чоловіком в м. Комсомольське і вони чекають на народження дитини. На початку вересня 2006 р. позивач зателефонувала йому та повідомила, що відпочиває з матір'ю та сестрою у м. Седово, у неї почались схватки і вона попросила викликати швидку, що він і зробив. Через рік позивач знову приїхала до с. Саханка до хворої тітки. Оскільки тітка хворіла вона попросила його посидіти з дитиною на що він погодився. В той день ОСОБА_1 не повернулася і він почав її розшукувати, поїхав до Комсомольська але там її не знайшов. Він звернувся до міліції, оскільки не мав ніякого відношення до дитини, а мати не поверталася. Через 2 дня позивач повернулася за дитиною. Вважає, що він не є батьком ОСОБА_5. Він не пам'ятає чи був він на весіллі у його рідного брата разом із ОСОБА_1, оскільки це було давно і на той час у нього були різні дівчини. Зараз у нього є законна дружина. Він ніколи не допомагав дитині ОСОБА_1. Вважає, що мати надає свідчення проти нього, що він є батьком дитини оскільки негативно відноситься до нього, не визнає його законну дружину, та була проти того, що він у 2014 році пішов воювати. Чому це робить його брат йому не зрозуміло. Він протягом кінця 2005 р. - 2006р. не мешкав разом із позивачем, вона навчалася у Росії. Крім того, після одруження брат мешкав окремо, а він мешкав разом із батьками.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що ОСОБА_2 познайомився з позивачем ОСОБА_1 влітку 2005 р. у с. Саханка Новоазовського району Донецької області коли позивач приїжджала до своєї тітки. Після знайомства сторони спілкувалися на протязі двох тижнів. Потім позивач поїхала до м. Барнаул РФ. Наприкінці серпня 2006 р. ОСОБА_1 знову приїхала до с. Саханка, де мешкала у своєї тітки вже будучи вагітною. Вона розповіла, що на даний час мешкає в місті Комсомольськ разом із чоловіком і вони чекають на народження дитини. В вересні 2006 р. позивач зателефонувала ОСОБА_2 та попросила викликати для неї швидку у м. Седово де була на відпочинку разом із матір'ю та сестрою. ОСОБА_2 викликав швидку. Через рік позивач знову приїжджала до с. Саханка разом із дитиною до своєї тітки. Оскільки тітка хворіла вона попросила ОСОБА_2 посидіти з дитиною, але в той день за дитиною не повернулася. ОСОБА_2 почав розшукувати позивача, їздив до м. Комсомольськ. Не знайшовши там позивача він звернувся до міліції, оскільки ніякого відношення до дитини не мав. Через декілька днів позивач повернулася до с. Саханка та забрала дитину. ОСОБА_2 не мешкав з ОСОБА_1, не є батьком її дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніколи з останньою не спілкувався, не надавав їй ніякої матеріальної допомоги. Просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ч.2, ч. 8. ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Висновком Європейського суду з прав людини на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року № 3451/05, § 34, «Кalacheva V. Russian Federation»).

В підготовчому засіданні позивачу судом роз'яснено порядок подання доказів у цій справі, а також роз'яснено, що одним із доказів для точного встановлення батьківства стосовно її дитини є судово-біологічна (судово-генетична) експертиза.

Від проведення зазначеної експертизи позивач відмовився. Та вказав, що обґрунтованість своїх доводів вважає достатнім доводити за допомогою свідків. Будь-яких додаткових доказів в підготовчому судовому засіданні суду не надав, у зв'язку із чим, підготовче провадження було закрито та призначено до розгляду по суті.

Відповідно до ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно ч.4 ст.128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження 3 вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №603 від 20.09.2006 р., підстава запису відомостей про батька ОСОБА_2 проведено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері ОСОБА_1 (а.с. 59-60).

Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В судовому засіданні позивачем визнано, що запис про батька в свідоцтві про народження дитини було здійснено за її вказівкою, оскільки відповідач на той час перебував у відряджені, про що також зазначено в позовній заяві.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як вбачається із ст.78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так в судовому засіданні були допитані свідками ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_2 є її молодшим сином. Вперше вона познайомилася із позивачем ОСОБА_1 коли син привів її на весілля її старшого сина 28.08.2004 р. Спочатку в 2005 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкали разом в м. Комсомольське. Весною 2005 р. ОСОБА_2 поїхав на заробітки до Москви. Вони мешкали разом із ОСОБА_1 у родичів останньої в Тельмановському районі, та приїжджали до неї. З осені 2005 р. вони стали мешкати у неї і проживали до весни 2006 р. Старший син також мешкав разом із ними. ОСОБА_2 приблизно у січні - лютому 2006 р. сказав їй, що ОСОБА_1 вагітна, проте від кого вагітна не говорив. Коли настав час пологів, син був у відрядженні у м. Алчевськ, зателефонував їй та повідомив, що буде забирати ОСОБА_1 із пологового будинку в м. Донецьк. ОСОБА_1 після пологів мешкала 3 місяці у сестри в м. Донецьк, у ОСОБА_2 вже була інша жінка тому він не забрав ОСОБА_1 із пологового будинку. Дитина схожа на ОСОБА_2 і оскільки в 2006 році вони мешкали разом вона вважає, що саме ОСОБА_2 є сином ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що є рідним братом ОСОБА_2 ОСОБА_2 познайомився із ОСОБА_1 у 2004 р., вони були разом на його весіллі. Під час вагітності ОСОБА_1 мешкала разом із братом в с. Саханка. У нього в цей час також була вагітна дружина тому вони разом із ОСОБА_1 гуляли, проводили час. В соціальних мережах ОСОБА_2 визнавав себе батьком ОСОБА_5.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав, що з 2004 р. відпочивав в с. Саханка та познайомився із ОСОБА_2 До цього часу вони спілкуються, разом працювали в 2012 р. у водоканалі. ОСОБА_2 ніколи не говорив, що у нього є діти.

Проаналізувавши показання свідків, їх неналежну процесуальної поведінку (порушення розпорядку судового засідання) в залі судового засідання суд приходе до висновку, що між свідками ОСОБА_8, ОСОБА_6 дійсно мають місце неприязні стосунки, з їх показань не можливо достовірно встановити дійсні обставини щодо спільно проживання однією сім'єю сторонами. Також з їх показів не можливо встановити місце та момент зачаття дитини. Їх пояснення гуртуються на суб'єктивному уявленні сформованому на поданій лише позивачем вербальної інформації і в сукупності не підтверджені буд 'якими об'єктивними доказами.

Так, позивачу судом було запропоновано надати медичні документи, щодо реєстрації та перебування на обліку в медичних закладах з приводу вагітності, медичних консультацій, час перебування вагітною та строку вагітності на якому була народжена дитина, які б могли вказати на час та місце зачаття дитини. Про будь-які письмові докази, що можуть вказати на спільне проживання сторін, листування між сторонами та інше з приводу народження дитини та будь-якого добровільного визнання відповідачем свого батьківства - позивач також вказав на відсутність таких доказів.

Таким чином суд, аналізуючи надані позивачем докази в обґрунтування заявлених вимог, проходить до висновку, що вони не можуть беззаперечно довести факт, батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, для встановлення кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком як вищезазначено, основним і беззаперечним доказом визнання батьківства ЄСПЛ визнає висновок судово-генетичної експертизи.

Однак у судовому засіданні позивач категорично відмовилась від проведення цієї експертизи.

Враховуючи, що позов відповідачем не визнано, а позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не надано суду належних та достовірних доказів, що можуть стати підставою для визнання ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5, суд вважає, що позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилається в позовних вимогах.

Враховуючи безбідставність вимог до відповідача, щодо батьківства, суд також не знаходить підстав про задоволення вимог про стягнення аліментів, оскільки вони не грунтуються на вимогах Сімейного законодавства.

Керуючись ст.ст. ст. 2, 4, 81, 258-268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького Апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10.01.2019 р.

Суддя: Шишилін О. Г.