Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1549/17

Номер провадження: 2/511/40/18

"22" грудня 2018 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.

при секретарі Ніколас С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту належності будинку, визнання права власності на частину колгоспного двору, про визнання недійсним договору дарування будинку, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину будинку, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації будинку, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання за померлим права власності на житловий будинок та про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на частину житлового будинку, на підставі якої було заведено цивільну справу за №2/511/40/18. (а.с.2 т.1)

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень" про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, на підставі якої було заведено цивільну справу за 2/511/46/18. (а.с.2 т.2)

В вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання незаконним дій та рішень державного реєстратора, на підставі якої було заведено цивільну справу за №2/511/766/17. (а.с.2 т.3)

Ухвалою суду від 31 січня 2018 року дані цивільні справи обєднанні в одне провадження, якому присвоєно номер провадження №2/511/40/18, номер справи №511/1549/17. (а.с.146 т.4)

В ході підготовчого судового засідання позивач неодноразово змінювала обєднані позовні вимоги, а в подальшому виклала позовну заяву в редакції від 02.04.2018 року, позов предявила до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Одеської філії Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту належності будинку, визнання права власності на частину колгоспного двору, визнання недійсним договору дарування будинку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину будинку, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації будинку, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.(а.с.1 т.5)

Ухвалою суду від 21.12.2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною в журнал судового засіданні, ОСОБА_7 було виключено із числа третіх осіб. (а.с.215 т.5)

В позові ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_4, дружина її померлого брата ОСОБА_8 в незаконний спосіб заволоділа будинком по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області, який належав їй та її покійним батькам.

Позивач вказувала, що її батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували у шлюбі та мали пятеро дітей. Перебуваючи у шлюбі, за власні кошти та використовуючи власну працю у 1976 році побудували житловий будинок, по вулиці Кірова,169 в селі Виноградар, Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 80,40 кв.м, в тому числі житловою площею 47,20 кв.м., в якому постійно проживали та володіли ним спільно. Даний будинок віднесений до соціальної групи колгоспний двір, так як батько працював в колгоспі. Членами колгоспного двору вважає, були батьки та вона, так як інші діти вибули з колгоспного двору та не приймали участь у його утриманні. Станом на 15 квітня 1991 року вона не припиняла брати участь в утриманні двору та проживала з батьками, тому цей будинок належав їй, матері та батьку по 1/3 частині, так як був спільною сумісною власністю його членів. Вона до цього часу свою частку не витребувала, однак продовжувала своєю працею та коштами приймати участь в утриманні будинку.

Тому за нею належить визнати право власності на 1/3 частину будинку, а за батьками факт належності їм по 1/3 частині будинку по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району загальною площею саме 80,40 кв.м., в тому числі житлова 47,20 кв.м.

Далі, 15 листопада 1995 року помер батько ОСОБА_10 та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину в колгоспному дворі в будинку по вул. Кірова, 169 с. Виноградар, яку прийняли позивачка та її мати, так як фактично вступили в управління спадковим майном і таким чином успадкували по 1/6 частині будинку.

Крім цього, вона також є спадкоємицею по заповіту майна померлої матері ОСОБА_9, яка все своє майно заповіла трьом із пяти дітей, як то вказано у її заповіті. Її брат ОСОБА_5 відмовився від спадщини на її користь, а сестра ОСОБА_6 спадщину не прийняла.

Позивач вважає, що вона успадкувала 3/10 частин спадкового майна, що залишилося після смерті матері, а саме: земельної ділянки та грошових вкладів, а також житлового будинку по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області.

Однак успадкувати житловий будинок, вказаний вище, в якому мати проживала та ним володіла, позивач не може, оскільки виявилося, що цей будинок її батько ОСОБА_10, нібито при житті подарував її брату ОСОБА_8 ще в 1994 році на підставі договору дарування житлового будинку, який укладений 31 січня 1993 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, та посвідчений 31 січня 1994 року за реєстровим №22, секретарем виконавчого комітету Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_11.

Вона вважає, що цей договір дарування - недійсний з моменту його укладення по наступним підставам:

-В порушення вимог ст.23 КпШСУ мати своєї згоди на цей дар і відчуження будинку, який був спільною сумісною власністю подружжя, не надавала. Мати і пятеро інших дітей, в тому числі і позивач, про цей дар нічого не знали, оскільки після смерті батька спадщина не відкривалась, а мати продовжувала проживати в своєму будинку до дня її смерті.

- житловий будинок по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району загальною площею 40 кв.м., в тому числі 28 кв.м. житлова, вказаний у самому договорі, на день укладення договору не існував, оскільки у 1976 році на його місці батьки збудували новий будинок загальною площею 80,40 кв.м. Правовстановлюючий документ на збудований будинок у батька на час укладення договору був відсутній;

- в порушення п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад, затвердженої наказом Міністра юстиції №1/5 від 19.01.1976 року угоду укладено без її згоди та матері, тоді як вони були співвласниками вказаного будинку та членами колгоспного двору.

Тому просила вказаний договір дарування скасувати, визнавши його недійсним, а за нею визнати право власності на вказаний будинок в розмір 1/3 частини як за членом колгоспного двору, на 1/6 частину будинку, успадковану нею після смерті батька ОСОБА_10, а також на 3/10 частини будинку, успадковані нею за заповітом після смерті матері, всього на 4/5 частини будинку по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області.

Оскільки їй на праві власності належить 4/5 частини будинку по вул. Кірова, 169 с. Виноградар, то просила визнати за нею право власності на 4/5 частини земельної ділянки, на якій розташований будинок та господарчі споруди, так як на теперішній час на вказану земельну ділянку виготовлено Державний акт про право приватної власності на землю.

Також зазначала, що після визнання правочину недійним, належить скасувати проведену на підставі вказаного недійсного правочину реєстрацію права власності на вказаний будинок по вул. Кірова, 169 с. Виноградар за ОСОБА_8, так як вона проведена на підставі недійсного правочину та без правовстановлюючих документів на будинок.

Крім цього, оскільки брат позивача - ОСОБА_8 помер, а спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_4, яка отримала свідоцтво про право на спадщину на будинок по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області, просила скасувати вказане свідоцтво про право на спадщину, так як на будинок відсутні правовстановлюючі документи та недійсним належить визнати договір дарування будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала.

В судовому засіданні її представник за дорученням - ОСОБА_3 просила при винесенні судового рішення врахувати, що є вже судові рішення суду з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, які набрали законної сили на теперішній час, даний спір частково є аналогічним тим, які розглядалися судом, і це є підставою для закриття провадження по даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області щодо визнання правочину - договору дарування будинку недійсним.

В обґрунтування своєї позиції, посилались на Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2016 року (номер провадження - №22- ц/785/904/16), ухвалу ВВССУ від 02.11.2016 року, якою було вже відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області щодо визнання правочину - договору дарування будинку недійсним.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 255 ЦПК, передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Судом встановлено, що до розгляду даної справи у суді в березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування дійсним, визнання права власності на житловий будинок.

Також в березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, про визнання права власності на 2/3 частини нерухомого майна, як на спадщину за заповітом.

Дані справи обєднані в одне провадження та розглядались в Роздільнянському районному суді Одеської області, номер провадження 22-ц/785/16.

Пред"являючи позов ОСОБА_1, просила визнати недійсним договір дарування, житлового будинку, що розташований за адресою по вул. Кірова, 169 с. Виноградар Роздільнянського району Одеської області, який укладений 31 січня 1993 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, та посвідчений 31 січня 1994 року за реєстровим номером №22 секретарем виконавчого комітету Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з тих підстав, що її мати та дружина ОСОБА_12 - ОСОБА_9 своєї згоди на цей дар не давала, та житловий будинок , вказаний у самому договорі, на день укладення договору не існував.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.(а.с.68 т.1)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.01.2016 року, яку залишено в силі Ухвалою ВССУ від 02.11.2016 року, рішення Роздільнянського районного суду Одеської області скасовано, і ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову. (а.с.73, 79 т.1)

Виходячи з вимог закону, яким повинен відповідати спір відповідно до ст.255 ЦПК України, даний спір та заявлені по ньому позовні ОСОБА_13 до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області щодо визнання правочину - договору дарування будинку недійсним з підстав порушення вимог ст.23 КпШСУ при укладенні договору та відсутності предмета дарування, можна вважати аналогічними тим, які розглядалися по цивільній справі номер провадження 22-ц/785/16.

Тому суд вважає, що нині розглядуваний судом позов ОСОБА_1 містить вимоги , по яким є таке, що набрало законної сили судове рішення і в цій частин провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч.1 ст. 255, 256 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по цивільній справі щодо вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту належності будинку, визнання права власності на частину колгоспного двору, визнання недійсним договору дарування будинку, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частину будинку, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора щодо реєстрації будинку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині позовних вимог щодо визнання договору дарування будинку , укладеного між ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12, складеного 31 січня 1993 року та посвідченого 31 січня 1994 року секретарем Виноградарської сільської ради Роздільнянського району за №22, з підстав порушення вимог ст.22,23 КпШС України при укладенні договору та відсутності предмета договору дарування, - закрити в звязку з набранням законної сили рішенням суду з приводу спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_14