Справа № 489/4456/18
Номер провадження 2/489/2144/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Супрун Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, яким просила суд визнати за нею, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Вказувала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 2008 р. по 2016 р., за час якого в сторін народилось дві доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Під час спільного проживання подружжям було придбано зазначену квартиру, право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

В обґрунтування своїх вимог позивач стверджувала, що вказана квартира є спільним майном подружжя та підлягає поділу в порядку в порядку ст. 70 СК України, оскільки її було придбано подружжям під час спільного проживання. Також зазначала, що її частка має бути збільшена до 2/3 часток, оскільки на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей, аліментів на утримання яких відповідач не сплачує та які знаходяться на повному утриманні позивача.

21 вересня 2018 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої вона просить визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідач своїм правом на подання позову не скористався.

Ухвалою від 18.07.2018 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Згідно Ухвали від 21.09.2018 року, оголошеної судовому засіданні, підготовче провадження у справі закрито та призначено її до розгляду по суті.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, суд виходить з такого.

З 05.07.2008 р. по 22.12.2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Сторони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано квартиру АДРЕСА_2, право власності на яку, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН Миколаївського МНО ОСОБА_5, від 10.10.2014 р. зареєстровано за ОСОБА_2

Дійти згоди щодо права власності на цю квартиру сторони самостійно не мають змоги.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01.07.2015 року (у справі №6-612цс15) та від 25.11.2015 року ( у справі 6-2333цс15).

Таким чином, при вирішенні спору між сторонами необхідно встановити час набуття спірного майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 10.10.2014 року купівля квартири вчинена за письмовою згодою дружини ОСОБА_2 ОСОБА_1, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена ПН ММНО ОСОБА_5 за р. №1014.

Тобто,суд вбачає, що квартира придбана спільно подружжям в інтересах сімї, через що є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ним.

Доказів протилежного сторонами суду не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, в інтересах сімї, а отже є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя, набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? частку квартири АДРЕСА_3.

Припинити право власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на ? частку квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, серія та номер паспорта ЕР433760,місце проживання: м. Миколаїв, пр.. Богоявленський,26, кв.20;

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 12.10.2018.

Суддя Н.С. Тихонова