Дата документу 16.08.2018
Справа № 334/2607/18
Провадження № 2/334/2548/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді,

в с т а н о в и в:

Позивач в особі Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді в сумі 4799,76 грн., зазначивши, що 01 грудня 2008 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 укладено договір № 202508 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до умов якого, теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами. Договором № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 року визначено, що договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді укладено для об'єкту - нежитлове приміщення загальною площею 149,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Теплове навантаження на вказане приміщення, відповідно до додатку № 1 до договору № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. складається з приєднаного теплового навантаження 0,0072494 Гкал/год. Об'єкт теплопостачання - нежитлове приміщення І підвалу першого поверху літ.А- 5,яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене приміщення належить на праві власності Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2003 року. На виконання умов договору № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. теплопостачальна організація відпустила теплову енергію в період грудень 2014 р. на загальну суму 2724,25 грн., інфляційних витрат у розмірі - 1868,84 гри., 3 % річних у розмірі - 206,67 грн. Договором № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. Розрахунковим періодом між сторонами є розрахунковий місяць, а підставою для розрахунків між Теплопостачальною організацією та Споживачем є рахунок тл акт приймання - передачі теплової енергії.

Згідно п. 6.7. договору № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: АДРЕСА_2 документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання- передачі теплової енергії, податкову накладну, акт звіряння розрахунків. Проте, відповідач не з'явився до позивача для отримання зазначених документів в порядку, визначеному Договором. А тому, Позивач направив розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу Відповідача поштовою кореспонденцією, хоча такий обов'язок не покладається на Позивача умовами Договору (докази направлення рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії на адресу Відповідача додаються). Згідно п. 6.7.1. Договору, отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання. У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.7.1. Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому період (и. 6.7.2. Договору № 202508).

Відповідач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу Позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Позивачем до оплати за відповідні періоди. Позивачем були зроблені помітки на актах згідно п. 6.7.2 Договору № 202508. Отже, оформлені таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Крім того, п. 3.2.26. Договору № 202508 передбачено, що Споживач зобов'язався щомісячно, у строки, визначені Договором № 202508, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді. На підставі п. 6.4. Договору № 202508 Споживач зобов'язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Позивач надсилав на адресу Відповідача претензії з вимогою погасити суму заборгованості. Однак сума заборгованості у добровільному порядку погашена не була.

Враховуючи, що у встановлений п. 6.7.1 Договору № 202508 строк відповідач не повернув Теплопостачальній організації належним чином оформлені Акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період, на вказаних Актах міститься запис, вчинений Теплопостачальною організацією про те, що Споживач від підписання актів приймання - передачі теплової енергії відмовився. На підставі п. 6.7.2 Договору № 202508, Акти є погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в них розрахунковий період. Невиконанням своїх грошових зобов'язань Відповідач порушив вищевказані вимоги законодавства й умови діючого Договору. З цих підстав, позивач змушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просити суд стягути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі - 2724,25 грн., інфляційні витрати у розмірі - 1868,84 грн. та 3 % річних у розмірі - 206,67 грн. А також судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві та з посиланням на норми Закону просив суд задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Представник відповідача не погоджуючись з висновками представника позивача щодо існуючої заборгованості, просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач ще 19.01.2015 року сплатив 2 724, 25 грн. за спожиту теплову енергію за грудень 2014 року. А нарахування інфляційних витрат та 3% річних не відповідає нормам закону.

Крім того, представник відповідача доводив суду, що нормами ст. 530 ЦК України встановлено, що коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п. 6.4. договору № 202508 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008, Споживач зобов'язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Кінцевий термін проведення відповідачем розрахункова спожиту у грудні 2014 року теплову енергію в гарячій воді - до 20.01.2015, а відтак з цієї дати відповідач обізнаний про порушення його права. Отже позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом позивач не заявляє.

Наслідки спливу позовної давності встановлені нормами ст. 267 ЦК України. Згідно норм вказаної статті, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що дійсно 01 грудня 2008 року між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 укладено договір № 202508 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір). Відповідно до умов якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами Договору та Додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору.

Об'єкт теплопостачання - нежитлове приміщення І підвалу першого поверху літ.А- 5,яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

^ Зазначене приміщення належить на праві власності Відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2003 року.

На виконання умов договору № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. Теплопостачальна організація відпустила теплову енергію в період грудень 2014 р. на загальну суму 2724,25 грн., інфляційних витрат у розмірі - 1868,84 гри., 3 % річних у розмірі - 206,67 грн.

Договором № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом між сторонами є розрахунковий місяць, а підставою для розрахунків між Теплопостачальною організацією та Споживачем є рахунок та акт приймання - передачі теплової енергії.

Згідно п. 6.7. договору № 202508 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008 р. Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: АДРЕСА_2 документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну, акт звіряння розрахунків.

На підставі п. 6.4. Договору № 202508 Споживач зобов'язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Як було з'ясовано в ході судового розгляду, позивач надсилав на адресу Відповідача претензії з вимогою погасити суму заборгованості, однак на думку позивача сума заборгованості у добровільному порядку погашена не булла.

Проте, представником відповідача була надана суду копія платіжного доручення про сплату ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 2724,25 гривень (квитанція № к/10/J/7 від 19.01.2015 року).

Таким чином, в ході судового розгляду не було добуто доказів того, що відповідач, невиконанням своїх грошових зобов'язань порушив вищевказані вимоги законодавства й умови діючого Договору.

Посилання представника позивача про той факт, що відповідачем було сплачено борг у розмірі 2724,25 гривень через касу ПАТ «КБ «НАДРА», а з 06.02.2015 року у ПАТ «КБ «НАДРА» було запроваджено тимчасову адміністрацію, через що банк не перерахував внесені відповідачем у касу кошти на користь Концерну «Міські теплові мережі», тому борг вважається не погашеним не є предметом спору даного цивільного провадження, а звідси суд не приймав цього до уваги.

Крім того, слід зазначити, що нормами ст. 530 ЦК України встановлено, що коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.4. договору № 202508 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2008, Споживач зобов'язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Кінцевий термін проведення відповідачем розрахункова спожиту у грудні 2014 року теплову енергію в гарячій воді - до 20.01.2015, а відтак з цієї дати відповідач обізнаний про порушення його права.

Отже позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом позивач не заявляє.

Наслідки спливу позовної давності встановлені нормами ст. 267 ЦК України. Згідно норм вказаної статті, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, ЦПК України, 530,256, 257, 267 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Козлова Н. Ю.