Постанова

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 337/5155/15-ц

провадження № 61-3430 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
відповідачі-ОСОБА_6,
треті особи-Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»,
-ОСОБА_7,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів: Бондар М. С., Бєлка В. Ю., Онищенко Е. А., від 13 жовтня 2016 року.

Встановив:

У серпні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПАТ «СК «Арсенал Страхування»), ОСОБА_7, про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява ПАТ «СК «Українська страхова група» мотивована тим, що 10 жовтня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю, відповідача ОСОБА_6, який керував автомобілем «Audi A6», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 ДТП відбулася внаслідок порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху, а тому постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2013 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок ДТП автомобіль «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_2, було пошкоджено, вартість його відновлювального ремонту становить 32 361 грн 18 коп. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована у ПАТ «СК «Українська страхова група», а цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_6 за спричинену в результаті ДТП третім особам шкоду застрахована в ПАТ «СК «Арсенал страхування». Суму 31 911 18 грн (вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Teana», реєстраційний номер НОМЕР_2, за вирахуванням 1 000 грн франшизи) перераховано позивачем ПАТ «СК «Українська страхова група» на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Макфорт» як страхове відшкодування ОСОБА_7 Після цього ПАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до страховика ОСОБА_6 - ПАТ «СК «Арсенал страхування» з вимогою про компенсацію виплаченого страхового відшкодування. 21 травня 2014 року ПАТ «СК «Арсенал страхування» виплатило ПАТ «СК «Українська страхова група» 23 697 грн 78 коп. Різниця в розмірі 8 213 грн 40 коп. позивачеві ПАТ «СК «Українська страхова група» залишилася не компенсованою, тому позивач вважає, що ці кошти на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) повинен відшкодувати ОСОБА_6 як особа, що винна в ДТП.

На підставі наведеного ПАТ «СК «Українська страхова група» просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, 8 213 грн 40 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, франшизу в розмірі 1 000 грн. та в рахунок компенсації судових витрат зі сплати судового збору 29 грн 65 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов'язок з відшкодування збитків, спричинених внаслідок ДТП, покладено на страхову компанію винної у ДТП особи в межах ліміту відповідальності страховика. В цьому випадку збитки не перевищують такого ліміту, а тому суд визнав позов до ОСОБА_6 безпідставним, за винятком вимоги позивача в частині компенсації суми в розмірі 1 000 грн, оскільки ця сума є франшизою і такі збитки не покладаються на страховика відповідно до вимог закону та умов відповідного страхового договору. Висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат є похідними від обсягу задоволених вимог позивача.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року скасовано і ухвалено у справі нове рішення про задоволення вимог позову. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «СК «Українська страхова група» 8 213 грн 40 коп., а також стягнуто судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в сумі 502 грн 56 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про безпідставність позову в частині стягнення на користь позивача з винної у ДТП особи завданих збитків (в частині стягнення 7 213 грн 40 коп.), оскільки відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Апеляційний суд дійшов висновків, що позивач наділений правом обирання способу захисту порушеного права, і в цьому випадку такий захист полягає у обґрунтованій вимозі до винної у ДТП особи.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року і залишити в силі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року.

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не правильно кваліфікував характер правовідносин між сторонами у справі, не правильно застосував норми матеріального права при вирішенні спору, а також не врахував судової практики у справах за подібних правовідносин, зокрема: постанови Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-691цс15, від 23 грудня 2015 року, справа № 6-2587цс15; рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2014 року, справа № 22-ц/796/2446/2014; рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2012 року, справа № 2604/14934/12; рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року, справа № 753/9823/13-ц, яка зводиться до того, що відповідальність за завдану внаслідок ДПТ (страховий випадок) шкоду покладається на страховика винної у ДТП особи в межах ліміту страхування, а на винну особу може бути покладено відповідальність щодо компенсації збитків, які перевищують ліміт страхування, чи сум які не входять до відповідальності страховика згідно із законом та договором страхування. Аналогічних і правильних по суті висновків дійшов суд першої інстанції при розгляді справи, і тому ОСОБА_6 вважає рішення районного суду законним та обґрунтованим.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 грудня 2016 року, крім іншого, відкрито касаційне провадження у справі, надано сторонам строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Правом на подання відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом цього позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплаченого позивачем страхового відшкодування.

Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов'язань:

- договірне зобов'язання між позивачем ПАТ «СК «Українська страхова группа» і потерпілою ОСОБА_7 - за договором добровільного страхування транспортного засобу;

- деліктне зобов'язання між потерпілою ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_6 щодо компенсації завданої шкоди внаслідок ДТП;

- договірне зобов'язання між відповідачем ОСОБА_6 і ПАТ «СК «Арсенал страхування» - за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс АС/2344357) з лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну третіх осіб, - 50 000 грн, франшиза - 1 000 грн.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на виконання договору добровільного страхування транспортного засобу позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 31 911 грн 18 коп., а також ПАТ «СК «Арсенал страхування» повернула позивачеві 23 697 грн 78 коп., різниця в розмірі 8 213 грн 40 коп. позивачеві ПАТ «СК «Українська страхова група» залишилася некомпенсованою.

Слід зазначити, що при касаційному розгляді справи питання реального розміру збитків, завданих винною у ДТП особою, суми сплаченого позивачем страхового відшкодування, суми, поверненої позивачеві страховиком ОСОБА_6, сторонами у справі не оспорюють, а тому суд касаційної інстанції не має підстави вважати встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи з цього приводу помилковими.

Разом з тим між сторонами існує спір стосовно того, на кого має бути покладено відповідальність компенсувати позивачеві сплачені ним страхові виплати у розмірі 7 213 грн 40 коп., зокрема на ОСОБА_6 чи на ПАТ «СК «Арсенал страхування».

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 цього Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Як зазначено вище, суд першої інстанції встановив, що суб'єктом, який має задовольнити вимогу позивача, є страховик відповідача, тоді як суд апеляційної інстанції вказав, що таким суб'єктом є саме завдавач шкоди - відповідач у справі.

За правилами статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу АС/2344357 ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну третіх осіб, становить 50 000 грн, франшиза - 1 000 грн. Страховик відповідача - ПАТ «СК «Арсенал страхування».

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов'язку перед страховиком, однак в цьому випадку суди попередніх інстанцій не встановили факту невиконання відповідачем своїх обов'язків перед страховиком.

Правилами статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені випадки, коли страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, і ці випадки характеризуються не лише виною водія забезпеченого транспортного засобу у настанні ДТП, а і його навмисною протиправною поведінкою щодо заволодіння забезпечуваним транспортним засобом, керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів тощо.

Під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які надають право позивачеві на звернення до суду з регресним позовом до відповідача у справі в контексті вказаної вище статті 38 відповідного закону.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на це необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про те, що в цьому випадку шкода позивачеві має бути відшкодована її заподіювачем.

Аналогічних правових висновків дійшла ВеликаПалати Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006, зокрема, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Колегія суддів Верховного Суду при перегляді цієї справи (№ 337/5155/15-ц) не бачить підстав для відступу від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 755/18006.

Посилання касаційної скарги на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність і обґрунтованість позивачем позову в задоволеній судом першої інстанції його частині є обґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, яке відповідає закону, то рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню повністю із залишенням в силі судового рішення суду першої інстанції.

Підстав для поновлення виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року через закінчення касаційного провадження у справі немає у зв'язку із скасуванням такого рішення суду.

Судовий збір за подання касаційної скарги слід стягнути з позивача у справі на користь особи, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419, підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 13 жовтня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_6 витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги в розмірі 292 грн 32 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І.М. Фаловська