Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2018 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Нестер К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Позивач посилається на те, що в звязку з наявною у ЗМІ інформації про скасування дії мораторію на продаж землі в січні 2007 року з ОСОБА_3, колишньою жителькою с. Новопетрівка Магдалинівського р-ну, була досягнута домовленість про купівлю у неї належної їй земельної ділянки площею 5,220 га.

Було досягнуто домовленостей щодо всіх істотних умов даного правочину. З ОСОБА_3 було домовлено про одноразову сплату, після чого вона зобовязувалася нотаріально посвідчити на імя позивача договір.

Позивач стверджує, що 10.01.2007 року придбав у ОСОБА_3 вказану земельну ділянку. Предметом договору купівлі-продажу була земельна ділянка загальною площею 5,220 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія Р1 № 128681 від 30.07.2002 року. Ціна земельної ділянки була обумовлена в розмірі 15 000 грн.

Після досягнення згоди по всіх істотних умовах, позивач 10.01.2007 року віддав гроші ОСОБА_3, про що свідчить розписка останньої, а ОСОБА_3 зі свого боку пообіцяла переоформити земельну ділянку на ім'я позивача. Але після отримання грошей, договір належним чином не посвідчити, так як з 12.01.2007 року знову почав діяти мораторій на продаж земель сільськогосподарського призначення. По цій причині здійснити нотаріальне посвідчення договору стало неможливим.

Позивач також стверджує, що після розрахунку з ОСОБА_3 остання передала державний акт на право власності на землю, з моменту придбання землі позивач отримував від господарства, де перебувала в оренді земля орендну плату особисто. Після закінчення строку дії договору самостійно користується придбаною земельною ділянкою.

Позивач зазначає, що 19.09.2013 року. ОСОБА_3 померла, її спадкоємцем є донька ОСОБА_2, якій відомо про відчуження матірю земельної ділянки, так як вона проживала разом зі своєю матірю, і була присутня при написанні матірю розписки та отриманні грошей. По причині продовження дії мораторію та смерті ОСОБА_3 здійснити нотаріальне посвідчення договору стало неможливим.

Тому позивач вимушений звернутися до суду і просить ухвалити рішення, яким договір купівлі-продажу визнати дійсним та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,220 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія Р1 № 128681 від 30.07.2002 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, представником позивача до суду було надано заяву, в якій прохав розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надіславши на адресу суду заяву в якій прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини по володінню, користуванню і розпорядженню майном. Право власності в Україні охороняється законом. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Всі форми власності рівноправні.

Відповідно до ст. 78 Земельного Кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Але якщо сторони домолися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилитися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серія Р1 № 128681 від 30.07.2002 року, земельна ділянка площею 5,220 га, розташована на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала ОСОБА_3 відповідачу по справі (а. с. 6).

На а. с. 7 є розписка ОСОБА_3 про отримання нею плати за земельну ділянку площею 5,220 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 128681 від 30.07.2002 року.

Згідно свідоцтва про смерть серія І-КИ № 770353 від 07.09.2017 року, виданого виконкомом Новопетрівської сільської ради, ОСОБА_3 померла 19.09.2013 року, актовий запис № 37 (а. с. 9).

Згідно довідки Новопетрівської сільської ради від 23.10.2017 року ОСОБА_3 на момент смерті мала склад сімї донька ОСОБА_2 (а. с. 10).

Бажаючим придбати земельну ділянку став позивач, який після передачі грошей, у повному обсязі виконав договір.

Законом України № 2059-IV від 06.10.2004 року були внесені зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, згідно яких до 1 січня 2007 року була заборонена купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Законом України від № 490-V від 19.12.2006 року також були внесені зміни до розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, згідно яких до 1 січня 2008 року була заборонена купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Закон набрав чинності з моменту опублікування. Закон було опубліковано 13.01.2007 року. Таким чином мораторій на продаж землі не діяв у період з 1 січня по 12 січня 2007 року. У звязку з продовженням дії мораторію та смертю ОСОБА_3 договір купівлі-продажу належним чином не посвідчений нотаріально.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що кошти за земельну ділянку дійсно надійшли до ОСОБА_3, на що вказує розписка (а. с. 7).

Обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об'єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як сторони правочину, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору.

Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, враховуючи, що сторони домовились щодо істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна та відбулось повне його виконання, але неможливо нотаріально посвідчити договір, позовні вимоги обґрунтовані, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 264-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 203-215, 220 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,220 га, яка розташована на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, укладений 10 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, право власності на:

-земельну ділянку загальною площею 5,220 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 № 128681, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 3866 від 30.07.2002 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 грудня 2018 року.

Суддя Т.А.Ковальчук