Справа № 487/4718/18
Провадження № 2/487/2105/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Попович А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 18029,74 грн. в якості інфляційних втрат та 1589 грн. 3 % річних, всього 19618,74 грн., а також судові витрати з оплати судового збору в сумі 704,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області з відповідача на користь позивача стягнуто 35730 грн. авансу та 477 грн. судових витрат. Судове рішення відповідач виконала частково, сплатила 20959,20 грн., заборгованість станом на 11.07.2018 р. становить 14770,80 грн. Позивач вважає, що відповідач повинна сплатити на його користь інфляційні втрати за весь час прострочення у сумі 18029,74 грн. та 3 % річних за три роки в сумі 1589 грн., що разом становить 19618,74 грн.

03.08.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.

На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2011 року ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 35 730 грн. (тридцять пять тисяч сімсот тридцять грн.) авансу, також судові витрати в сумі 477 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12.12.2014 р. ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_2 (повідомлення Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 07.04.2016 р.).

Відповідно до повідомлення Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва від 11.07.2018 р. станом на 11.07.2018 року заборгованість за виконавчим листом №2-4285-2010 виданого 11.09.2012 р. Заводським районним судом м. Миколаєва становить 14 770,80 грн.

У частині першій статті 509 ЦК України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. У частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України (постанова від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, постанова від 23.01.2018 у справі № 759/11907/15-ц. постанова від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанова від 16 травня 2018 року № 14-16цс18.).

Відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджує рішення апеляційного суду Миколаївської області від 02.02.2011 року про стягнення з відповідача на користь позивача 35 730 грн. авансу.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з розрахунком наданим ОСОБА_1 індекс інфляції на заборгованість ОСОБА_2 становить 18029,74 грн., 3 % річних 1589 грн., а всього 19618,74 грн.

Відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 визнала повністю, про що зазначила в заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За такого, оцінюючі надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на підставі частини другої статті 625 ЦК України як 3 % річних в розмірі 1589 грн., так інфляційних втрат в розмірі 18029,74 грн., за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, визначеного рішенням суду.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку, що також з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 708,80 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81,82, 89, 264-265, 268, 279, 354 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: м. Миколаїв, ОСОБА_4, вул. Спортивна, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: м. Миколаїв, ОСОБА_4, вул. Б. Мозолевського, 50-А) інфляційні витрати у розмірі 18029,74 грн. та 3% річних у розмірі 1589 грн, а всього 19618,74 грн. (дев'ятнадцять тисяч шістсот вісімнадцять гривень 74 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: м. Миколаїв, ОСОБА_4, вул. Спортивна, 2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: м. Миколаїв, ОСОБА_4, вул. Б. Мозолевського, 50-А) судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.09.2018 року.

Суддя: З.М. Сухаревич