КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5056/2018 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Маличівській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся суд із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, заявник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа по справі № 757/23560/13-ц, виданого 04 січня 2018 року Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., мотивуючи тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховані наведені у заяві поважні причини пропуску строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а саме те, що він відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка була ратифікована Україною, 30 грудня 2014 року звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою, оскільки він категорично не погоджувався з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін, апеляційною та касаційною інстанцією. Дана заява перебувала на розгляді Європейського суду з прав людини до 02 квітня 2015 року. Про вказані обставини із долученням письмових доказів він зазначав у свої заяві про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, однак суд першої інстанції їх не дослідив. Крім того, суд першої інстанції не врахував роз'яснення у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» № 8 від 25 вересня 2015 року, в якій передбачено, що отримання стягувачем виконавчого листа або судового наказу після закінчення строку для пред'явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У судовому засіданні представник Міністерства юстиції України Сабадаш О.І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила судове рішення першої інстанції залишити без змін.

Заявник ОСОБА_3 та заінтересовані особи Державна Казначейська служба України, Автозаводський відділ державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку.

У поданому клопотанні від 15 грудня 2018 року до Київського апеляційного суду заявник ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі доводи апеляційної скарги та просив здійснювати розгляд справи, який відбудеться 26 грудня 2018 року, без його участі, за наявними в матеріалах справи документами. Заінтересована особа - Автозаводський відділ державної виконавчої служби міста Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області також подала письмове клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що заявник в обґрунтування заяви не зазначив причини через які він не реалізував своє право для пред'явлення виконавчого документа до виконання у визначений законом строк.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду. У статті 18 ЦПК визначені ознаки обов'язковості судових рішень. Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав позивача (стягувача).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2014 року, позов ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с. 213-218 том 2, а.с. 45, 46-51 том 3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2014 року (а.с. 111 том 3).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2014 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року (а.с. 112-113 том 3).

Вказане рішення набрало законної сили та відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України, 18 ЦПК України є обов?язковим до виконання.

За заявою позивача від 17 листопада 2017 року Печерським районним судом міста Києва 04 січня 2018 року видано виконавчий лист ( а.с. 87-89, 114 том 3). На день звернення із заявою про видачу виконавчого листа стягувачем пропущено строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом 8 місяців 28 днів.

Згідно із частиною другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його прийняття.

За пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже, за загальним правилом, виконавчий лист, виданий Печерським районним судом міста Києва на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред'явлений до примусового виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відмітки у виконавчому листі свідчать про те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2013 року набрало законної сили 20 лютого 2014 року, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання визначено - 20 лютого 2017 року, тоді як виконавчий лист на підставі поданої заяви позивача у справі видано 04 січня 2018 року, тобто після закінчення строку для пред'явлення його до виконання.

Отже, строк для пред?явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущено.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції - частина 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Таке право стягувача передбачено також нормою статті 433 ЦПК України.

Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений.

Особа, яка звертається із даною заявою згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК заяви стягувача про поновлення строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з'ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність.

20 лютого 2018 року стягувач ОСОБА_3 звернувся в Печерський районний суд міста Києва із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди (а.с. 92-117 том 3).

В обгрунтування доводів пропуску строку для пред?явлення виконавчого листа до виконання заявник посилався на ту обставину, що категорично не погоджуючись з рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін, апеляційною та касаційною інстанцією, він відповідно до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка була ратифікована Україною 30 грудня 2014 року, звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою. Дана заява перебувала на розгляді Європейського суду з прав людини до 02 квітня 2015 року. Про результати розгляду заяви він дізнався 12 квітня 2015 року ( а.с. 116 том 3). З урахуванням цих обставин, а також його віку, стану здоров'я після катастрофи гелікоптера і видачі виконавчого листа лише 04 січня 2018 року, просив поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчого листа виданого Печерським районним судом міста Києва 04 січня 2018 року по справі № 757/23560/13-ц про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві) тисячі грн.

До матеріалів заяви, серед іншого, заявник долучив відповідь з Європейського суду з прав людини від 02 квітня 2015 року, акт про нещасний випадок на виробництві від 14 червня 1968 року на підтвердження факту ушкодження здоров'я (а.с. 116, 123-125 том 3). Про чисельні звернення ОСОБА_3 до закладів охорони здоров'я з приводу надання медичної допомоги свідчить також медична документація, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 66-74 том 1).

Дослідивши наявні у заяві докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повною мірою з'ясував обставини справи та докази, якими підтверджувався пропуск строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 за недоведеністю заявником причин пропуску строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа.

Колегія суддів вважає за необхідне поновити стягувачу пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання, виходячи з такого.

Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України &qun>;Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини&qu> ; зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід'ємна частина &q?до;процесу&qu Д; в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі &quне;Іммобільяре Саффі&q?ні; проти Італії&q? в;, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі &q? в;Горнсбі проти Греції&q? я;).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі &qupa;Антонюк проти України&quma; зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 після того, як було вичерпано всі національні засоби юридичного захисту, звернувся 30 грудня 2014 року із заявою до Європейського суду з прав людини та обґрунтовано очікував прийняття рішення по даній заяві, отримавши таку відповідь з Європейського суду з прав людини 12 квітня 2015 року. У зв'язку з незадовільним станом здоров'я позивач зміг звернутися в суд із заявою про видачу виконавчого листа лише 17 листопада 2017 року, на підставі якої Печерським районним судом міста Києва видано виконавчий лист 04 січня 2018 року ( а.с. 87-89, 114 том 3).

Колегія суддів вважає, що наведені у заяві доводи щодо отримання стягувачем виконавчого листа після закінчення строку для пред'явлення його до виконання є поважною причиною пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, обставини на які заявник посилається в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення знайшли своє підтвердження, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення питання про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Державної виконавчої служби України, Державної Казначейської служби України, Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про відшкодування шкоди задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа № 757/23560/13-ц, виданого Печерським районним судом міста Києва від 04 січня 2018 року про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний податковий номерНОМЕР_1, моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві) тисячі грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: