Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.2018 Справа №607/11449/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 19 червня 2018 року предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 19 лютого 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №168 та стягнення із відповідача на її (ОСОБА_1С.) користь аліментів на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі по 10000 (десять тисяч) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, часті сварки та конфлікти, які негативно впливають на їх неповнолітніх дітей призвели до того, що між ними припинились подружні відносини, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дітей, що мають істотне значення. Також вказує, що їх неповнолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Однак, самостійно вона не спроможна забезпечити дітей усім необхідним, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а її дохід складається лише із виплат державної соціальної допомоги, приблизний розмір якої становить 4500 гривень в місяць. Натомість, відповідач ухиляється від свого обовязку по утриманню неповнолітніх дітей, хоча зобовязаний і має можливість забезпечувати своїх дітей, оскільки є директором та співзасновником ТОВ «ЛАМАРДІНА» із часткою у статутному капіталі в розмірі 45%. З цих підстав, вважає за доцільне стягувати із відповідача на її користь аліменти у розмірі по 10000 (десять тисяч) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_1 ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 19 лютого 2009 року, про що складено актовий запис №168 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції та 03 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції повторно видано свідоцтво про шлюб серії І-ИД №105653.

Сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, який народився 08 вересня 2001 року у м. Одеса, що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №369882 виданим 29 листопада 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №178.

Також, 15 квітня 2009 року від шлюбу сторін народилась дочка ОСОБА_5, про що складено актовий запис №848 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 21 квітня 2009 року видане свідоцтво про народження серії 1-ИД №092839.

03 вересня 2014 року у сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_6, про що складено актовий запис №2203 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 12 вересня 2014 року видане свідоцтво про народження серії І-ИД №201793.

Також, від шлюбу сторін 02 березня 2016 року народився син ОСОБА_7 ОСОБА_4, про що зроблено актовий запис №504 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, яким 04 березня 2016 року видане свідоцтво про народження серії І-ИД №232741.

Спільне життя з відповідачем не склалося, часті сварки та конфлікти призвели до того, що між ними припинились подружні відносини, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо.

Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер.

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам та інтересам дітей.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Щодо вимог про стягнення із відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_2 на її користь аліментів на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі по 10000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, суд зазначає наступне:

Судом установлено, що неповнолітні діти сторін: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із матірю (позивачем по справі ОСОБА_1С.) та перебувають на її утриманні.

Відповідно із випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Ощадбанк», позивачу ОСОБА_1 нараховується матеріальна допомога, розмір якої із січня 2018 року по червень 2018 року становить 33442,48 гривень.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_1 ОСОБА_2 займається підприємницькою діяльністю та є співзасновником товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАМАРДІНА», вид діяльності: виробництво щитового паркету; виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів; виробництво дерев'яної тари; виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Натомість позивач ОСОБА_1 у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітнім дітям і фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін .

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно із ч. 3 ст. 18 1 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум на дітей: віком до 6 років становить: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Проаналізувавши встановлені обставини справи, беручи до уваги те,що відповідачем не надано, будь-яких доказів на підтвердження того, що він за станом здоровя чи майновим становищем не може надавати утримання своїм неповнолітнім дітям: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також, зважаючи на те, що стороною позивача не надано, а судом не здобуто доказів про розмір доходів відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_2, виходячи із засад розумності та справедливості, а також враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 19 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, вказана сума є наближеною до визначеного законом мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 280, 282, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ::

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до ОСОБА_1 ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 ОСОБА_2, зареєстрований 19 лютого 2009 року, про що зроблено актовий запис №168 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Стягнути із ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 (дві тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 19 червня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_7 ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 гривень судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 ОСОБА_2 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення про стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення суду 10 жовтня 2018 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Головуючий суддяОСОБА_8