ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

м. Київ

справа №303/210/16--ц

провадження № 61-13429св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Ступак О. В.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Сернянська сільська рада Мукачівського району Закарпатської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спора, - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 березня 2016 року, ухвалене у складі судді Котубей І. І., та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Кеміня М. П., Кожух О. А., Леска В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Сернянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7

Його батько був головою домогосподарства, розташованого у АДРЕСА_1. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок з моменту його забудови не оформлялися ні його батьком, ні матір'ю, а він, ОСОБА_4, є їх спадкоємцем за законом, просив визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 березня 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки спадкоємцем майна, крім позивача, є його сестра ОСОБА_8; крім того, нотаріус постановою у вчиненні нотаріальної дії не відмовляв, тому позов є передчасним.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2016 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 1 березня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

У травні 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не дослідив фактичних обставин справи та не перевірив належність поданих доказів; не врахував, що на час смерті спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він був зареєстрований у будинку, тобто є особою, яка прийняла спадщину; підставою для звернення до суду за захистом права на спадкове майно є відсутність у нього правовстановлюючих документів на це майно; його сестра - ОСОБА_8 не була зареєстрована у будинку, що є спадковим майном, отже не може вважатись спадкоємцем.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після ОСОБА_6, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР, що діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно зі статтею 548 цього Кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Також статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Свідоцтво про право на спадщину видається в порядку, встановленому цивільним законодавством, та у відповідності до вимог статті 67 Закону України «Про нотаріат».

Судами встановлено, що забудовником спірного житлового будинку АДРЕСА_1, який збудовано в 1976 році, є ОСОБА_6

Правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні та не оформлялись.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина і спадкоємцями за законом були його дружина ОСОБА_7, син - позивач у справі ОСОБА_4, дочка ОСОБА_8

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звернувшись до суду з позовом у 2016 році, ОСОБА_4 посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після ОСОБА_6 та ОСОБА_7, але відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає йому в оформленні прав на спадкове майно.

Встановивши, що спадщину після ОСОБА_6 прийняли його дружина, син (позивач у справі) і дочка, які фактично вступили в управління та володіння спадковим майном і протягом шести місяців з дня відкриття спадщини від неї не відмовились, суди дійшли правильного висновку про подання позову до неналежного відповідача.

Дані про те, що ОСОБА_4 звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у справі відсутні і сам позивач ці обставини не підтвердив.

Крім того, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди врахували, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки при розгляді вказаної категорії справ обов'язковим є наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину має бути підтверджена документально, тобто відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а ненадання таких документів є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач не надав суду відомостей про звернення до нотаріуса за оформленням спадщини і постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги стосуються повторної переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції та правильності висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: О. В. Ступак С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов С. О. Погрібний Г. І. Усик