Постанова

Іменем України

15 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 462/5786/15-ц

провадження № 61-9624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

представники позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представник відповідачів - ОСОБА_9,

відповідач - ОСОБА_10,

третя особа - ОСОБА_11,

позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,

третя особа - ОСОБА_11,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року в складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляк Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_11, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1. Квартира згідно з ордером від 13 травня 1958 року була надана її матері ОСОБА_12, яка померла в 1997 році. У квартирі, крім неї, зареєстрований та проживає її чоловік - третя особа ОСОБА_11 Відповідачі в квартирі зареєстровані, але не проживають багато років, їхніх особистих речей в квартирі немає, квартирою вони не цікавляться, комунальні послуги не оплачують. Їй невідомо їх місце постійного проживання.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилою площею квартири АДРЕСА_1, оскільки вони не проживають у квартирі понад шість 6 місяців без поважних причин.

У квітні 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 замикає вхідні двері, чинить насильство в сім'ї, у зв'язку з чим вони зверталися до правоохоронних органів та проводились перевірки.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2017 року в складі судді Румілової Н. М. позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_10 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1. У решті позову ОСОБА_3 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову ОСОБА_3 мотивоване тим, що вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою не знайшли свого підтвердження, оскільки ці особи не є такими, що не проживають в квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 мотивоване тим, що останні мають вільний доступ до квартири, мають ключі від вхідних дверей, між сторонами визначений порядок користування квартирою.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про визнання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у квартирі не проживають, працюють за кордоном.

На судові рішення в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 касаційна скарга не подана, отже, судові рішення в цій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а в разі спору - судом.

У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачі зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі з 11 липня 1958 року на підставі ордера, виданого квартирно-експлуатаційною частиною Львівського району ОСОБА_12, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Відповідачі зареєстровані у квартирі з 27 липня 1993 року як члени сім'ї основного наймача.

Згідно з актами обстеження від 24 лютого, 10 березня, 09 квітня 2015 року, складеними Львівським комунальним підприємством «Сигнівка», відповідачі в спірній квартирі не проживають понад шість місяців.

Як вбачається з листа Залізничного РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області від 25 травня 2015 року відповідачі не звертались до райвідділу з приводу чинення їм перешкод у користуванні житлом.

Однак, як убачається з листа від 24 червня 2015 року, Залізничний РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області розглянув звернення ОСОБА_7 щодо неправомірних дій ОСОБА_3, які знайшли своє підтвердження та у зв'язку з чим ОСОБА_3 було винесене офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї.

Як убачається з листа від 03 вересня 2015 року, Залізничним РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області розглядалась заява ОСОБА_3 з приводу порушення умов її проживання в спірній квартирі, проведені перевірки щодо конфліктів між нею та родичами.

Відповідно до довідки від 04 лютого 2016 року ОСОБА_8 працює в ПАТ «Альфа-Банк», місцем його фактичного проживання зазначена спірна квартира.

У 2014 році ОСОБА_8 оформлював банківські послуги, в яких зазначалась адреса проживання - спірна квартира. 17 січня та 27 березня 2015 року ОСОБА_8 оформлював додаткову угоду на банківські послуги, в яких також зазначене місце його проживання - спірна квартира.

25 березня 2015 року ОСОБА_8 за адресою свого проживання отримав лист від Залізничного РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області щодо крадіжки його телефону та банківських карт.

Таким чином, суду не надано доказів відсутності ОСОБА_8 в спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, що б давало підставу визнати його таким, що втратив право користування житлом. Суд також врахував пояснення ОСОБА_3, яка, звернувшись до суду з позовом 20 серпня 2015 року, в судовому засіданні зазначала, що відповідач не проживає з квітня 2015 року, тобто за 4 місяця до її звернення до суду.

При вирішенні питання щодо визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням ОСОБА_6 та ОСОБА_7, суд врахував їхні пояснення, характер, причину їх перебування за кордоном у зв'язку з роботою у розумінні пункту 2 частини третьої статті 71 ЖК Української РСР, а також те, що між сторонами визначений порядок користування житлом.

У спірній квартирі знаходяться речі відповідачів, а саме: меблі, одяг, взуття, комп'ютерна техніка, предмети побуту, що також не заперечували сторони.

Таким чином, висновки судів про те, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не втратили право користування спірною жилою площею є обґрунтованими.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, разом із тим зауважує, що суд апеляційної інстанції допустив неточності у викладенні резолютивної частини постанови.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3, в якій просить скасувати рішення в частині відмови в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_11, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (а. с. 33).

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулася ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3, в якій просить скасувати рішення в частині відмови в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_11, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (а. с. 42).

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині відмови в позові ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_11, про усунення перешкод у користуванні житлом (а. с. 54).

ОСОБА_10, якого суд першої інстанції визнав таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував, отже, суд апеляційної інстанції не міг залишити рішення суду першої інстанції в частині, що стосується ОСОБА_10, без змін.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення в частині відмови у позовах - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану в її інтересах ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 травня 2017 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та у зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року в цій частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик