Провадження № 2/229/1128/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29 грудня 2018 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи

без самостійних вимог ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

в позовній заяві, яка надійшла до суду 12 вересня 2018 року, позивач ОСОБА_1 зазначила, що вона на протязі останніх шести років виховує малолітню дитину - ОСОБА_5, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2. Матір'ю дитини, являється відповідач, ОСОБА_4. Відомості про батька дитини, під час реєстрації народження, записано відповідно до частини першої ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. З 2010 р. ОСОБА_6, який є сином позивача та відповідач ОСОБА_4 перебували у близьких стосунках, тобто проживали разом без реєстрації шлюбу. Після народження дитини, ОСОБА_5, відповідач стала проживати в родині ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач не бажала доглядати дитину: часто вранці йшла з дому, залишаючи дитину під нагляд позивача, а поверталася пізно вночі. Дитина з двомісячного віку перебувала на штучному годуванні. Навіть перебуваючи вдома, відповідач постійно намагалася уникнути догляду за дитиною, пояснюючи, що вона ще молода, та їй нудно бути мамою. З приводу безвідповідального ставлення відповідача до своєї дочки стосунки в сім'ї були напруженими. Відповідач завжди дуже негативно сприймала будь-які розмови, через які позивач ОСОБА_1 намагалася переконати її про необхідність турбуватися про дитину, та доглядати дочку. Будь - які спроби вплинути на відповідача виявлялися марними, необхідність виховувати дитину, відповідач сприймала завжди як обтяження. В серпні 2012 року відповідач народила другу дитину, але після пологового будинку відмовилася повертатися до додому, та стала жити в своїй квартирі по АДРЕСА_2. Разом із відповідачем проживав і ОСОБА_6 Приблизно через тиждень, ймовірно через труднощі, пов'язані з доглядом новонародженої дитини, відповідач знову повернулася до додому позивача. Натомість, прожила з сім'єю не довго, оскільки народження другої дитини не змінило її ставлення до материнства, а навпаки, додала труднощів, бо тепер дітей було вже двоє.Приблизно через місяць, відповідач, забравши молодшу дитину, знову пішла жити в свою квартиру, а старшу дитину - ОСОБА_5, залишила проживати з позивачем. Приблизно раз на місяць відповідач приходила до гості, натомість не виявляла по відношенню до ОСОБА_5 материнської любові та турботи. Через таке байдужо ставлення матері,дитина дуже страждала, просилася із мамою, але відповідач категорично відмовлялася забрати дитину. Протягом трьох років, до 2015 року, ОСОБА_5 проживала в сім'ї ОСОБА_6, матір дитини ніякої матеріальної допомоги не надавала на утримання дочки, хоча кожного місяця отримувала на дитину державну грошову допомогу. В 2015 році необхідно було влаштовувати ОСОБА_5 до дитячого навчального закладу, у зв'язку з чим у відбулася розмова з відповідачем. ОСОБА_4 погодилася з тим, що дитина має отримувати освіту, та виховуватися матір'ю. Відповідач погодилась написати заяву до дитячого садочка, та особисто звернулася до завідуючої, що давало надію, на те, що її ставлення до дочки змінилося на краще. Натомість, участь відповідача у житті дитини обмежилося написанням заяви до дитячого садочка. Софія як і раніше проживала в сім'ї ОСОБА_6. 09 січня 2015 року відповідач надала позивачу довіреність представляти її інтереси як законного представника дитини, та в решті стала надавати незначну матеріальну допомогу на утримання дитини. За весь час навчання у дитячому садочку, відповідач жодне разу не поцікавилася успіхами дитини, не приводила і не забирала ОСОБА_5 з дитячого садочка. У 2018 році термін дії довіреності сплив, у зв'язку з чим 21 березня 2018 року відповідач знову оформила на моє ім'я відповідну довіреність. Разом з тим, дитина досягла шкільного віку, та постало питання влаштування ОСОБА_5 до школи. Натомість, на цей раз, відповідач поставилася байдуже до питання влаштування дитини до школи. У червні 2018 року відповідач перестала надавати матеріальну допомогу утримання дочки - ОСОБА_5, хоча отримує державну допомогу як матір, яка сама виховує дитину. 01 вересня 2018 року ОСОБА_5 пішла до школи, натомість відповідач не повела дитину на Свято Першого дзвоника. Зі свого боку позивач постійно намагалася вплинути на відповідача, наголошуючи на тому, що для нормального зростання і розвитку, дитина має спілкуватися з мамою на достатньому рівні, дитина має відчувати, що матір її любить. Нажаль, такі розмови жодного разу не давали позитивного результату. Відповідач як, матір дитини, ОСОБА_5, від виконання своїх батьківських обов'язків самоусунулася. Відповідач не цікавиться справами дочки, не турбується про її життя, здоров'я, про її духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач ОСОБА_1 просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісяця до досягнення ними повноліття, у розмірі 1/6 частини з усіх видів її доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 вважає, що для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав є усі правові підстави.

Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельніченко Т.В. підтримала висновок органу опіки та піклування Дружківської міської ради щодо позбавлення відповідача батьківських прав і вважає доцільним позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5,2011 року народження.

Відповідач ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином.

Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_9 (мати), ОСОБА_10 (батько) (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Дружківка Донецької області народилася ОСОБА_5. Її матір'ю є ОСОБА_4, а відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 08).

Довідкою від 05 вересня 2018 року №2480, виданою КП «Комсервіс» підтверджено, що АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими: ОСОБА_4, 1991 року народження, ОСОБА_11, 2012 року народження, ОСОБА_12, 2015 року народження, ОСОБА_13, 1981 року народження, ОСОБА_5, 2011 року народження (а.с.17) .

Згідно з актом від 05 вересня 2018 року б/н, складеного територіальним комітетом мікрорайону № 6 м. Дружківка Донецької області, ОСОБА_1 зареєстрована і мешкає АДРЕСА_1 разом з онукою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Тобто з дня народження останньої (а.с.15).

Згідно з характеристикою від 07 вересня 2018 року, наданою територіальним комітетом мікрорайону № 2 «Індустріальний», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає разом з бабусею та дідусем ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (а.с.24).

12 серпня 2014 року, 10 листопада 2016 року,21 березня 2018 року ОСОБА_4 надавала ОСОБА_10, ОСОБА_1 нотаріально засвідчений дозвіл (заяви) на тимчасовий виїзд по території України, до Російської Федерації, до тимчасово окупованої території України - АРК Крим, в тому числі на перетин лінії зіткнення у межах Донецької та Луганських областей до тимчасово окупованих територій - ОСОБА_5 (а.с.18-20).

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_4 в повній мірі відмовилася від виховання і утримання своєї доньки ОСОБА_5, 2011 року народження. Малолітня дитина не знає материнської ласки та любові. Підкреслили, що дитина вже забуває про матір. Батьками для неї є ОСОБА_10 (дід), ОСОБА_1 (баба).

Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В статті 3 цієї Конвенції проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 5 Конвенції держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. (статті 9 Конвенції).

З приведеного видно, що розгляд цивільних справ щодо неповнолітніх дітей мають бути розглянуті судом за принципом якнайкраще забезпечення інтересів дитини.

На підставі п. 2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це міра сімейно-правової відповідальності за порушення одним із батьків прав своєї дитини, нехтування її інтересами. Про винятковість позбавлення батьківських прав говорить вичерпний перелік його підстав (ст. 164 СК України).

Відповідно до п. 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Органом опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області складено висновок від 17 грудня 2018 року № 16/3337/01 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до її малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_4 ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Про це свідчать наступні обставини: з червня 2011 року неповнолітня ОСОБА_5 мешкає з бабусею та дідусем АДРЕСА_1 та перебуває на їх повному матеріальному забезпеченні. Її життям, потребами відповідач не цікавляться та не спілкується з нею. Позивач ОСОБА_1 виховує її, забезпечує усім необхідним та приділяє багато часу для розвитку та виховання. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

При визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4, аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 вересня 2018 року.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80грн.

Керуючись ст.ст. 2, 10-12, 80, 141, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис про народження №235 від 21 червня 2011 року, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини з усіх видів її доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12 вересня 2018 року.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь державного бюджету у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Копію рішення після набрання ним чинності направити до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 січня 2019 року.

Суддя: В. О. Лебеженко