Справа №538/876/18
Провадження по справі №2/538/447/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2018 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Бондарь В.А., за участі секретаря судового засідання - Волошиної Л.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом.

Позов мотивував тим, що на протязі із травня 2006 року він відкрито та безперервно володіє та користується виробничим будинком, призначення - зерносховище, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане приміщення зерносховища ОСОБА_1 придбав за готівку (37 000 грн.) при реалізації майна КСП "Авангард" Лохвицького району, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.05.2006 року.

Після фактичного отримання у володіння позивач відкрито почав користуватися придбаним зерносховищем, але нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зерносховища проведено не було у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів на дане приміщення та відсутністю його реєстрації в КП Лубенське МБТІ.

Оскільки на даний час право власності зерносховища в КП Лубенське МБТІ не зареєстровано і позивач не має можливості нотаріально посвідчити договір купівлі -продажу на дане нерухоме майно, він вимушений звернутися до суду та просити винести рішення, яким визнати за ним право власності на виробничий будинок, призначення - зерносховище, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явився, проте надав заяву, в якій прохає суд розгляд справи провести за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

Представник від відповідача в судове засідання не з"явився, проте надав письмову заяву про слухання справи без участі представника, позовні вимоги визнають.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що на протязі із травня 2006 року ОСОБА_1 відкрито та безперервно володіє та користується виробничим будинком, призначення - зерносховище, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане приміщення зерносховища ОСОБА_1 придбав за готівку (37 000 грн.) при реалізації майна КСП "Авангард" Лохвицького району, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.05.2006 року.

Після фактичного отримання у володіння позивач відкрито почав користуватися придбаним зерносховищем, але нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зерносховища проведено не було у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів на дане приміщення та відсутністю його реєстрації в КП Лубенське МБТІ.

У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що об'єкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації.

Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне.

У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

На даний час технічний паспорт на виробничий будинок - зерносховище в АДРЕСА_1, виготовлено ПП "Бюро послуг та консультацій" від 11.04.2018 року, ринкова вартість об"єкту оцінки становить 78 771 грн.

Згідно довідки Ісковецької сільської ради Лохвицького району від 24.05.2018 року № 291, дійсно приміщення зерноскладу в с. Скоробагатьки знаходиться за адресою : АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов'язкової умови володіння з метою набуття прав власності.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред"явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв"язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник . У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на вказані обставини, а саме факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі 12 років, а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за ОСОБА_1, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 328, 397 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 200, 206, 258, 263, 265,354 ЦПК України, Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ісковецької сільської ради Лохвицького району Полтавської області про визнання права власності на майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1) право власності на нерухоме майно, виробничий будинок призначення - зерносховище, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького районного суду Полтавської області В.А. Бондарь