АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 628/1995/15-ц (категорія: договірні)

Провадження № 22ц/790/1045/18

30 серпня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Овсяннікової А.І.

- Яцини В.Б.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами

Виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області

та ОСОБА_3

на рішення Купя'нського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року (суддя - Скородєлова В.В.)

у цивільній справі ( № 628/1995/15-ц) за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Виконавчий комітет Куп'янської міської ради Харківської області

про захист прав споживача, визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2015 року, ПАТ «Райффайзен банк Аваль»( надалі за текстом - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_3 у якому просило :

- стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 150,46 дол. США( в еквіваленті за курсом НБУ становить 578 413,19грн.), з них: заборгованість за процентами у розмірі - 1 921,22 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 42 494,82 грн.); пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів у розмірі - 2 125,90 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 47 022,06 грн.); поточна заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі - 22 103,34 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 488 896,31грн., вт.ч. прострочена заборгованість за кредитом у розмірі - 187,15 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 4 139,51 грн.);

- стягнути судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 02 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк-Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 ( надалі за текстом - Позичальник) був укладений кредитний договір № 014/0173/74/102700, згідно якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 26 400,00 доларів США строком по 02 вересня 2028 р., а Позичальник прийняла на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі - 13,85 % річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно графіку.

Банк виконав свої зобов'язання щодо видачі грошей по кредиту позичальнику за кредитним договором ,видавши Позичальнику кошти у розмірі - 26 400,00 доларів США.

25 лютого 2009 року між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони домовились строк кредиту збільшити на 39 календарних місяців, у зв'язку із чим дата остаточного погашення кредиту встановлена до 02.12.2031 р.. Також, тимчасово на строк з 25.02.2009 р. до 25.02.2010 р. було встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10,85%.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, у встановлені строки кредит не повертає, а тому станом на 19.05.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі - 187,15 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 4139,51 грн.).

Керуючись умовами кредитного договору банком позичальнику було направлено письмову вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитним договором, але позичальник своїх зобов'язань не виконала, а тому станом на 19.05.2015 року достроковому стягненню по кредиту підлягає - 22103,34 долари США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 488896,31 грн.).

20.10.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з позовом, в якому просила :

- визнати недійсним кредитним договір № 014/0173/74/102700 від 02.09.2008 року та додаткову угоду №1 до кредитного договору від 25 лютого 2009 року;

- визнати недійсним іпотечний договір № 014/0173/74/102700/1 від 02.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Купїянського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 5021 та договір про зміни №1 до іпотечного договору;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав, на підставі якого до Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені записи про державну реєстрацію договору іпотеки № 014/0173/74/102700/1 від 02.09.2008 року та про заборону відчуження нерухомого майна (житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами (домоволодіння), що знаходиться за адресою :АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 02 вересня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк-Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/0173/74/102700.

Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов'язався надати їй кредит у розмірі 26 400,00 дол. США строком до 02.09.2028 року, а вона в свою чергу, зобов'язалася сплачувати 13,85 % річних за користування кредитними коштами.

25 лютого 2009 року між нею та банком було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони домовились строк кредиту збільшити на 39 календарних місяців, у зв'язку із чим дата остаточного погашення кредиту встановлена до 02.12.2031 р.

Зазначає, що вона мала бажання отримати кредит у національній валюті, але працівники Банку запропонували оформити кредит в іноземній валюті, а саме в доларах США, оскільки, за їх словами, кредит у саме такій валюті є найдешевшим для обслуговування.

В забезпечення даного кредитного договору між нею та Банком було укладено іпотечний договір № 014/0173/74/102700/1 від 02.09.2008 року, відповідно до умов якого, Банку в іпотеку було передано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами ( домоволодіння), що знаходиться за адресою :АДРЕСА_1.

Після підписання кредитного та отримання кредиту курс долара до гривні постійно збільшувався. Щоб уникнути виникнення заборгованості вона звернулася до Банку для укладання додаткової угоди про збільшення строку кредиту. Така додаткова угода була підписана 25 лютого 2009 року.

Під час укладання кредитного договору Банком було порушено ряд нормативно-правових актів, що поставило її у скрутне становище.

Перед укладанням кредитного договору Банк не повідомив їй інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зазначену у ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1.Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджену постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168.

Таким чином Банк ввів її в оману, надавши кредит у доларах США та не виконавши умови ЗУ «Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

У зв'язку з тим, що недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, є підстави для визнання іпотечного договору недійсним.

Посилаючись на положення ст.. 593 ЦК України , якою визначено умови припинення права застави,зазначає, що у разі припинення права застави до Державного реєстру вносяться відповідні зміни.

Рішенням Купьянського міськрайонногосуду Харківської області від 04 грудня 2017 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - задоволено..

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/0173/74/102700 від 02 вересня 2008 року у розмірі - 26150,46 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ становить 578413,19 гривень), з них: заборгованість за процентами у розмірі - 1921,22 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 42494,82 гривень); пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів у розмірі - 2125,90 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 47022,06 гривень); поточна заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі - 22103,34 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 488896,31 гривень), в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом у розмірі - 187,15 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 4139,51 гривень) та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості та ухвалити нове ріщення, яким відмовити в задоволені позовних вимог та задовольнити її позов про захист прав споживача, визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини, що мають значення для законної постанови рішення, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Зазначає, що справа була розглянута судом без урахування її обґрунтованих заперечень щодо самого факту видачі коштів саме в такому розмірі, незважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо розміру заборгованості та з ігноруванням доказів стосовно розрахунків, наданих нею, що призвело до винесення судом необ'єктивного рішення. Виписка по рахунку від 19.05.2015 року не є доказом факту отримання кредитних коштів. Нею до матеріалів справи надано заяву на видачу готівки, яка відбулася 03.09.2008 року фактично в сумі 126 146,25 грн.

В порушення ст.. 9 Кредитного договору банком їй не була надіслана досудова вимога, що позбавило її можливості вирішити спір досудовим врегулюванням, а також позбавив її конституційного права на оскарження досудової вимоги.

Банк звернувся з позовом, надавши розрахунок заборгованості у вигляді комп'ютерних файлів, а дані, що підтверджують ці розрахунки, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи по суті. Судом не витребувано детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором та не роз'яснено сторонам право на спростування розрахунку або визначення спірного розміру спеціалістом чи експертом.

Судом безпідставно та необґрунтовано не надано належної оцінки висновку експерта Харківського науково дослідного експертно-криміналістичного центру від 25.05.2017 р. № 99, якій міститься в матеріалах справи.

Судом не взято до уваги лист НБУ від 11.01.2017року про те, що станом нак 10.01.2017 року в Реєстрі позичальників, які мають прострочену заборгованість інформація щодо неї відсутня.

Задовольняючи позов, суд не встановив момент виникнення заборгованості на підставі допустимих доказів і період нарахування процентів та штрафів, а також пені.

Пеня, в порушення вимог ст..549 ЦК України та Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовїязань» незаконно нарахована, та ще й стягнута у іноземній валюті.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Купьянської міської ради Харківської області ( надалі за текстом - Виконавчий комітет) просить скасувати рішення суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про захист прав споживачів, визнання кредитного та іпотечного договору недійсним та ухвалити нове в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Виконавчий комітет вказує, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що цим рішення порушено права дитини, оскільки Виконавчий комітет, як органом опіки та піклування, який наділений повноваженнями розглядати питання про надання дозволів ( чи відмови) на укладання правочинів щодо майна, права користування яким та/або право власності на яке мають діти, не надавав дозвіл на вчинення правочину щодо нерухомого майна, тобто земельної ділянки і житлового будинку по АДРЕСА_1, переданого банку в іпотеку, право користування яким має малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на положення ст.ст. 29 ЦК України ст.. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зазначає, що за умови встановлення місця проживання батьків або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання.

Також посилається на судову практику Верховного суду України ( справи №6-396цс15 та № 6-2918цс15) , який прийшов до висновку, що договір іпотеки не відповідає вимогам ст.. 203 та на підставі ст.. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права малолітньої дитини та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 4 лютого 2015 р., 28 січня 2015 р., 4 грудня 2014 р., 12 лютого 2014 року., який задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору, виходив з того, що на момент укладання договору іпотеки спірною квартирою разом з батьками мала право користування й малолітня дитина.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, даних про наявність перешкод для розгляду справи за їх відсутністю матеріали справи не містять.

З огляду на викладене та вимоги ст.ст.371,372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за їх відсутністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк-Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/0173/74/102700 ( надалі за текстом Кредитний договір). ( т.2 а.с.9 - 28)

П.1.1. Кредитного договору визначено, що Банк надає Позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування « Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах: сума кредиту 26 400, дол.. США, кошти видаються на придбання об'єкту нерухомості - житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м. за адресою Харківська обл.., АДРЕСА_1, в розмірі 26 009,85 дол. США та оплату комісії за надання кредиту в розмірі 390,15 дол. США , дата остаточного погашення кредиту - 02 вересня 2028 року; процентна ставка 13,85 % річних; сплата позичальником щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 325,42 дол. США.

П.2.1. Кредитного договору визначено, що Кредитор ( Банк) відповідно до умов кредитного договору надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобовїязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно з умов кредитного договору та тарифів кредитора, а також виконати інші обов'язки , визначені цим договором.

Пунктами 3.1. та 3.3 Кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному в п.1.2.1 кредитного договору, Проценти нараховуються щомісяця на суму кредиту за весь строк користування кредитом, включаючи день надання та день повного погашення кредиту, виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році. Проценти підлягають сплаті позичальником у складу ануїтет них платежів у порядку , визначеному ст.. 7 цього договору.

Порядок надання кредиту визначено в статті 6 Кредитного договору, а саме надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу всієї суми кредиту на поточний рахунок Позичальника ( № НОМЕР_1 - п.1.1.8 кредитного договору), кредитор зобов'язаний надати Позичальнику кредит шляхом переказу суми кредиту у строки, визначені в п.1.5 договору, але не раніше набуття сили Договорами забезпечення, після зарахування суми кредиту на поточний рахунок та сплати позичальником усіх комісій, позичальник має право самостійно розпоряджатися коштами кредиту, у тому числі дати доручення про видачу готівки або на безготівковий переказ коштів.

Відповідно до умов Кредитного договору ( п.7.1) позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісяця ануїтентними (однаковими) платежами в розмірі згідно з графіком погашення кредиту ( додаток №1 до цього договору). Ануїтентний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

П.16.3 Кредитного договору встановлено, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення.

Додатками до кредитного договору є графік погашення кредиту та інших платежів ( Додаток №1) ,Сукупна вартість кредиту ( Додаток №2); Перелік комісій ( тарифів «Банку, іншіх фінансових зобов'язань Позичальника, що входять до сукупної вартості кредиту ( Додаток № 3).

Кредитний договір та усі додатки містять підписи позичальника та представника Банку на кожній сторінці.

25 лютого 2009 року сторонами кредитного договору підписана Додаткова угода №1 до кредитного договору, відповідно до умов якої строк кредиту збільшено на 39 календарних місяців, дата остаточного погашення кредиту визначена 02 грудня 2031 року, тимчасово на строк з 25 лютого 2009 року по 25 лютого 2010 року ( включно) встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 10,85 % річних. Графік погашення кредиту , а також розрахунок сукупної вартості кредиту викладено в новій редакції ( додатки № 1 та № 2 до додаткової угоди №1) ( т.2 а.с. 29-38).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 2 вересня 2008 року між ВАТ «Райффайзен банк Аваль та ОСОБА_3 підписано іпотечний договір, який посвідчений Литвиновою І.В., приватним нотаріусом Купїянського міського нотаріального округу Харківської області , реєстровий № 5011( надалі за текстом Іпотечний договір) ( т.2 а.с. 40-44).

Відповідно до умов Іпотечного договору Іпотекодавець (ОСОБА_3.) передає в іпотеку в тому числі нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 74,6 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 ( надалі за текстом -Предмет іпотеки), який належить іпотекодавцбю на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Купьянського міського нотаріального округу Харківської області Литвиновою І.В., реєстровий номер 4927 від 29.08.2008р.

25 лютого 2009 року до Іпотечного договору внесено зміни №1, які стосуються оформлення права власності на земельну ділянку, яка також є предметом іпотеки за Іпотечним договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 19 травня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 26 150,46 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ становить 578413,19 гривень), з них: заборгованість за процентами у розмірі - 1921,22 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 42494,82 гривень); пеня за порушення строків сплати кредиту та процентів у розмірі - 2125,90 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 47022,06 гривень); поточна заборгованість за кредитом, яка підлягає достроковому стягненню у розмірі - 22103,34 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 488896,31 гривень), в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом у розмірі - 187,15 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 4139,51 гривень) - ( т.2 а.с. 5- 8).

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0003233 за ч.1 ст. 258 КК України за заявою громадянки ОСОБА_3 на підставі постанови слідчого Редько О.Р. від 25.07.2016 року проведено судово- економічну експертизу, результати якої оформлені висновком експерту № 99 від 25.05.2017 р. ( т. 3 а.с. 2 -12).

Також на підставі постанови слідчого Редько О.Р. від 28.05.2016 року проведено почеркознавчу експертизу, результати якої оформлені висновком експерту № 213 від 13.07.2016 р.

Звертаючись до суду із позовом про визнання кредитного та іпотечних договорів недійсними, ОСОБА_3 обгрнутовувала свої вимоги посиланням на те, що при отриманні кредиту банк ввів її в оману, надавши кредит у доларах США та не попередивши її про валютні ризики, не виконавши умови ЗУ «Про захист прав споживачів» та не надав повної, об'єктивної та достовірної інформації щодо умов кредитування.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Судовим розглядом встановлено, що в оспорюваному кредитному договорі міститься інформація щодо найменування та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема, визначено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит в іноземній валюті сумі 24 600 дол. США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити за кредит проценту ставку , визначено строк кредитування.

В пунктах 15.4; 15.5; 15.6; 15.7 Кредитного договору містяться засвідчення позичальника, що Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам та інтересам його сім'ї , є розумними та справедливими; у разі зміни курсу іноземної валюти(валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України ризики несе позичальник. Підписанням цього договору Позичальник свідчить, що йому розтлумачено ( зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Позичальник також підтверджує, що перед укладанням цього договору він повідомлений в пи сьмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та орієнтировку сукупну вартість кредиту ( відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ №168 від 10 травня 2007р.) та не має зауважень, претензій щодо надання інформації.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанцій про те, що кредитний договір містить необхідні дані про умови кредитування, передбачені як Законом України «Про захист прав споживачів», так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», при цьому банком у письмовій формі надано позичальнику ОСОБА_3 інформацію про умови кредитування в іноземній валюті,про наслідки настання валютних ризиків, а також надано розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, про що свідчать підписані нею договір та додатки до договору № 2 та №3.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить доводів стосовно незаконності рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору, але апеляційна скарга містить вимогу про скасування рішення суду в повному обсязі, а тому апеляційним судом переглядається рішення суду і в цій частині.

Судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що справа розглянута судом без урахування заперечень ОСОБА_3, щодо самого факту видачі кредиту саме в такому розмірі.

П.1.1. Кредитного договору визначено, що Банк надає Позичальнику кредит, а позичальник отримує його відповідно до Умов кредитування за програмою кредитування « Житло в кредит на вторинному ринку» на наступних умовах: сума кредиту 26 400, дол.. США, кошти видаються на придбання об'єкту нерухомості - житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м. за адресою Харківська обл.., АДРЕСА_1, в розмірі 26 009,85 дол. США та оплату комісії за надання кредиту в розмірі 390,15 дол. США.

Порядок надання кредиту визначено в статті 6 Кредитного договору, а саме надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу всієї суми кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 ( п.1.1.8 кредитного договору), кредитор зобов'язаний надати Позичальнику кредит шляхом переказу суми кредиту у строки, визначені в п.1.5 договору, але не раніше набуття сили Договорами забезпечення, після зарахування суми кредиту на поточний рахунок та сплати позичальником усіх комісій, позичальник має право самостійно розпоряджатися коштами кредиту, у тому числі дати доручення про видачу готівки або на безготівковий переказ коштів.

Факт видачі кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку - НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , якою посвідчена видача кредиту в розмірі 26 400,00 дол. США ( т.2 а.с. 44) та заявою на видачу готівки від 03.09.2008р. на суму 26 009,00 дол. США ( еквівалент у гривнях 126 146,25)( т.2. а.с. 134).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в порушення умов ст.. 9 Кредитного договору банком не була надіслана досудова вимога, спростовуються матеріалами справи та умовами кредитного договору.

В матеріалах справи міститься вимога про дострокове виконання зобов'язань за Кредитним договором від 23.03.2015 року за вих. № 114-0-0--/15-23245 на ім'я ОСОБА_3 ( т.2. а.с. 43).

Статтею 9 Кредитного договору врегульовані умови дострокового погашення кредиту на вимогу кредитора. Зокрема п.9.2 Кредитного договору визначено, що кредитор вправі пред'явити Позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але не більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців.

Таким чином, виникнення обов'язку з дострокового виконання зобов'язання пов'язується (згідно з умовами, погодженими сторонами договору) саме з предїявленням позичальнику вимоги, а не з його отриманням та виконанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не отримувала від банку вимоги про дострокове повернення кредиту не свідчать про наявність підстав для задоволення її скарги, так як не надсилання банком такої вимога не є перешкодою для реалізації ним права на звернення у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду.

Також судовою колегією відхиляються доводи апеляційної скарги щодо того, що ухвалене судом першої інстанції рішення про стягнення заборгованості ґрунтується на безпідставних розрахунках суми боргу по кредитному договору.

Статтею 10 ЦПК України (в редакції 2004 року)передбачалося, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України (редакції чинній на час розгляду справи в апеляційній інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий Банком до матеріалів позовної заяви, не спростований відповідачем.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що позивач неправомірно й безпідставно включив до загальної суми заборгованості нараховану в іноземній валюті пеню , судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При розгляді вказаної справи встановлено, що на підставі кредитного договору від 02 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит в іноземній валюті - доларах США. Умовами кредитного договору , передбачено повернення кредитних коштів у доларах США, а також сплату пені яка розраховується в залежності від несвоєчасно сплаченої суми (пункт 16.3 кредитного договору).

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то відсутні підстави вважати, що банком безпідставно нарахована пеня в доларах США.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги виконачого комітету Куп'янської міської ради, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга виконавчого комітету не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Вказане вище узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 6-806 цс16.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

П.3.6. Іпотечного договору визначено, що Іпотекодавець засвідчує та гарантує, що на момент укладення цього Договору в жилому приміщенні, що є предметом іпотеки, жодної особи не проживає та не зареєстровано.

З огляду на наведені обставини судова колегії враховує, що дії ОСОБА_3 під час укладення договору іпотеки не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, не встановлено.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

На час звернення позивача до суду не було встановлено факту звернення стягнення Банком на спірне іпотечне майно, тому при укладенні спірного договору право малолітньої дитини на користування житлом порушено не було. Відтак відсутність згоди органу опіки та піклування при укладенні зазначеного договору не призвело до погіршення житлових прав дитини.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 370, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Куп'янської міської ради Харківської області та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Купя'нського міськрайонного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: А.І. Овсяннікова

В.Б. Яцина