ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 371/1063/16-ц

провадження № 61-15136св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Міщенком АнатоліємТимофійовичем, на рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року, ухвалене у складі судді Капшук Л. О., та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Волохова Л. А., Матвієнко Ю. О., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 20 червня 2014 року та 20 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_9 укладені договори позики, за якими останній отримав у борг кошти на загальну суму 124 000 грн.

29 грудня 2014 року ОСОБА_9 повернув 9 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу спадщини увійшов обов'язок спадкоємців відшкодувати борги спадкодавця.

Посилаючись на те, що спадкоємці боржника ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у добровільному порядку не повертають борг, просив стягнути з них кошти в сумі 115 000 грн., 3% річних в сумі 2 428 197 грн., інфляційні витрати в сумі 308 200 грн., пеню в сумі 1 777 130 грн. та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Миронівського районного суду від 13 січня 2017 року прийнято відмову позивача від позовних вимог до ОСОБА_7, провадження у цій частині закрито.

Цією ж ухвалою провадження за позовом до ОСОБА_6 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову - знято арешт з житлового будинку АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не пред'явив претензію спадкоємцю боржника у встановлені частиною четвертою статті 1282 ЦК України строки, тому позбавився права вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, мотивувавши тим, що суд повно та всебічно дослідив обставини справи, надав усім доводам сторін та дослідженим доказам належну правову оцінку, у зв'язку з чим ухвалив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

У травні 2017 року ОСОБА_4, діючи через адвоката Міщенка А. Т., звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуального права, просить їх скасувати і передати справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі зазначає, що суди не встановили кола спадкоємців, не сприяли позивачу у здійсненні його прав, не врахували, що позивач використав право вимоги, звернувшись до спадкоємця боржника безпосередньо до суду у межах передбачених законом строків.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою і ухвалою цього ж суду від 30 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків.

Судами встановлено, що 20 червня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_9 позичив у ОСОБА_4 кошти в сумі 62 000 грн на строк до 1 серпня 2014 року.

20 серпня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 укладено інший договір позики, відповідно до якого ОСОБА_9 позичив у ОСОБА_4 кошти в сумі 62 000 грн. на строк до 11 жовтня 2014 року.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом встановлено і цього позивач не заперечував, що вимог до спадкоємців через нотаріуса за місцем відкриття спадщини він не заявляв, до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з відповідною заявою про претензію щодо повернення боргу і покриття його за рахунок спадкового майна не звертався. Ці обставини підтверджені рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 березня 2016 року, ухваленим за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про повернення грошових коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що він як кредитор має право на подання вимоги до спадкоємців боржника у будь-якому вигляді, у тому числі в порядку судової вимоги.

Так, особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника регламентуються приписами статей 1281 і 1282 ЦК України.

Зокрема, статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред'явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Судами встановлено, що спадщину після ОСОБА_9 прийняв ОСОБА_5, який свідоцтво про право на спадщину не отримав. Але такі встановлені обставини є достатніми для твердження про відповідальність цього спадкоємця за боргами спадкодавця.

За положеннями пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Таким чином, за змістом наведених норм закону кредитор боржника або повинен подати вимогу безпосередньо спадкоємцям, або звернутись до нотаріуса з вимогою, яку нотаріус доводить до відома спадкоємців, що прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Встановивши, що позивач визнав факт його обізнаності про смерть спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто у день смерті, суди дійшли правильного висновку про позбавлення кредитора права вимоги з підстав непред'явлення вимоги до ОСОБА_5 у строки, встановлені частинами першою, другою статті 1281 ЦК України.

Крім того, встановивши, що ОСОБА_6 не є відповідальною особою за борговими зобов'язаннями ОСОБА_9, суди обґрунтовано відмовили у стягненні з неї пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат і моральної шкоди.

Отже, суди, установивши, що кредитором не дотримано законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємця боржника, який прийняв спадщину, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, адже кредитор втратив право вимоги до нього.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій, правильно встановили обставини справи та ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що суд не залучив до участі у справі спадкоємця ОСОБА_5, безпідставні, адже останній у даній справі є відповідачем.

Та обставина, що позивач звертався з позовом до ОСОБА_6 не має правового значення для обрахування строку звернення з вимогою до ОСОБА_5 Клопотання заявника про притягнення ОСОБА_5 як співвідповідача, подане у вказаній справі, не спростовує висновків судів у дійсній справі, адже таке звернення також вчинено поза межами визначеного законом строку.

Інші доводи у касаційній скарзі, зокрема щодо того, що суди не встановили кола спадкоємців, не сприяли позивачу у здійсненні його прав, відхиляються, адже розгляд справ проводиться у межах позовних вимог, поданих позивачем на власний розсуд.

Порушень судами першої і апеляційної інстанцій цивільного процесуального законодавства, які унеможливили з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено.

Фактично доводи заявника доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції під час касаційного перегляду справи.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Міщенком АнатоліємТимофійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик