Справа № 310/2609/18
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

17 липня 2018 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Дубровської Н.М.

за участю секретаря судового засідання Гоноболіної О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бердянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2016 року, укладеного між нею та відповідачем ОСОБА_2, вона стала власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 4.4 вказаного договору продавець ОСОБА_2 зобовязувався звільнити квартиру та до 05 жовтня 2016 року знятись з реєстраційного обліку за даною адресою. Проте відповідач не виконав у повному обсязі умов вказаного пункту договору, а саме не знявся з реєстраційного обліку. З часу оформлення договору, тобто 28 вересня 2016 року відповідача у квартирі не проживає, майна та особистих речей не має, проте продовжує бути зареєстрованим у квартирі, яка йому не належить, чим порушує право позивача вільно володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою. У звязку з чим, позивач просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №2 по вул. Маяковського, 6 у м. Бердянську та стягнути з останнього понесені судові витрати.

Позивач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, відповідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 38).

Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи, повідомлений належним чином, до суду повернулися конверти з довідками поштового відділення «За закінчення строку зберігання» (а.с. 25, 35), відзиву, заяв про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення слухання справи не надав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вищевказаного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Виконавчий комітет Бердянської міської ради у судове засідання свого представника не направив, 12 червня 2018 року на адресу суду надійшов лист міського голови ОСОБА_3 № 01-3947/48 від 11 червня 2018 року, відповідно до якого просив розглянути справу за відсутності представника виконавчого комітету Бердянської міської ради відповідно до закону (а.с. 33).

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2016 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2, у звязку з чим ОСОБА_1 стала власником вказаної квартири (а.с.8-9), що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 10).

З довідки ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» №331 від 18 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

З акту ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Бердянськ» про не проживання особи за місцем реєстрації від 18 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 з 28 вересня 2016 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з вересня 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає, згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 вересня 2016 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

До того ж відповідно до п. 4.4. договору купівлі продажу квартири від 28 вересня 2016 року, продавець (відповідач ОСОБА_2С.) зобовязувався знятись з реєстраційного обліку до 05 жовтня 2016 року, але на час розгляду справи положення договору в частині зняття з реєстрації відповідачем не виконане.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 не належить до складу родини позивача, з вересня 2016 року не мешкає у квартирі АДРЕСА_1, у 2016 році продав позивачу належну йому вищевказану квартиру, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі з 2016 року і по теперішній час, при цьому не є родичем позивача, суд вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.2, ч. 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правову допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачені або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір сум, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2018 року адвокат ОСОБА_4 і ОСОБА_1 уклали письмово договір про надання правової допомоги (а.с.13)

Відповідно до опису виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 17 липня 2018 року, витрати на правничу допомогу понесені позивачем ОСОБА_1 згідно договору склали 2000 грн., робота адвокатом виконана у повному обсязі, прийнята позивачем ОСОБА_5 та нею оплачена, про що свідчать підписи адвоката ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_5, а також квитанції про оплату гонорару від 13 квітня 2018 року на суму 500 грн. та від 20 квітня 2018 року на суму 1500 грн. (а.с. 16, 36, 37).

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

У частині 8 цієї ж статті, зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Оскільки розмір витрат на правову допомогу адвоката співмірний і містить всі складові, передбачені ч.4 ст.137 ЦПК України, послуги обумовлені договором виконані у повному обсязі, а позивачем сплачена сума гонорару, суд, приходить до висновку, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі у сумі 2000 грн.

Крім того, відповідно до квитанції №10 від 20 квітня 2018 року позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 259, 263, 265, ЦПК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №2 в будинку № 6 по вулиці Маяковського в місті Бердянську Запорізької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., та на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., а всього 2704 (дві тисячі сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 липня 2018 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя ОСОБА_6