Справи № 664/1908/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

в складі судді Сіденко С.І.

за участі секретаря Скорик Н.С.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувсь до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 вересня 2016 року до нього звернулась відповідач з проханням позичити їй 60000 (шістдесят тисяч) гривень. Враховуючи, що на той час в нього були такі кошти, тому він погодився позичити їй зазначені кошти. Саме на цих умовах вони уклали усний договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач власноруч в присутності свідка ОСОБА_3, написала розписку, в якій зазначила, про те, що отримала кошти в сумі 60000 (шістдесят тисяч) гривень та зобовязується з 23.09.2016р. по 23.03.2017 року повернути кошти в сумі 84000 (вісімдесят чотири тисячі) гривень Однак Відповідач 23.03.2017 року свої зобовязання щодо повернення боргу не виконала. Він неодноразово звертався та телефонував до неї з вимогою повернути йому гроші, оскільки це його кошти та вони йому потрібні. Але на його вимоги відповідач не реагує, тому змушений звернутись до суду за захистом порушеного права.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 84000 гривень основного боргу за позикою, проценти за користування позикою в розмірі 30228,49 гривень, три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 3169,00 гривень, витрати від інфляції в розмірі 13592,56 гривень, а всього стягнути 130990,05 гривень.

В судове засідання позивач не зявився надав суду письмову заяву в якій підтримує позовні вимоги та просить справу розглянути в його відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявилась надала письмову заяву про повне визнання позовних вимог та про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову в судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визнання відповідачами позову не порушує їх права чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачами позову не встановлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір позики.

На виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у власність на строк до 23.03.2017 року, грошові кошти в розмірі 60,000 грн., які вона зобовязалось повернути до 23.03.2017 року в сумі 84000 грн., з урахуванням відсотків.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином суд вбачає, що в строк передбачений договором відповідач обов'язок щодо повернення грошових коштів не виконала, розмір заборгованості за договором позики на час розгляду справи становить 60000, 00 грн.

Отже позивач має право вимагати повернення суми боргу з відповідача.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно розписки наданої ОСОБА_2 позичальник повинна повернути суму позики в розмірі 84000 грн.

Відповідно до роз'яснень п. 3.1, 7.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур'єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Вказаним умовам розрахунок заборгованості проведений позивачем не відповідає вимогам законодавства.

Відомості про індекс інфляції є загальновідомою інформацією та розміщенні на офіційному сайті Державної служби статистики України.

За вказаних обставин, суд враховуючи рекомендації Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-79р. проводить розрахунок індексу інфляції самостійно виходячи з розміру боргу за договором 60 000, 00 грн. з період з 24.03.2017 року до 26.06.2018 року становить 9708,97 гривень.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути інфляційні нарахування на суму заборгованості за договором позики за період з 24 березня 2017 року до 26 червня 2018 року розмірі 9708, 97 грн.

В силу ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст. ст. .10,11,13, ,206, 258- 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 525,526,530,533,549-551, 625 - 631, 1046 - 1049 ЦК України,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, який проживає за адресою: 74900, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1 до

ОСОБА_2, місце проживання якої зареєстровано за адресою: 75112, с. Піщанівка Олешківського району Херсонської області, провул. Східний, 7Г, РНОКПП НОМЕР_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 20.09.2016 року у розмірі 84000,00 гривень, витрати від інфляції в розмірі 9708, 97 грн., а всього 93708,97 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 937, 09 грн. .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.І. Сіденко