Справа №521/4844/17
Провадження №2/521/4771/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий судді Плавич І.В.,

секретар судового засідання КовальТ.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що 08 січня 2014 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передала позичальникові ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 3 000,00 доларів США на строк до першої вимоги, а остання, в свою чергу, зобовязувалася повернути позику в строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, як зазначає позивач, не зважаючи на взяті на себе зобовязання, ОСОБА_2 умови договору не виконує, позику не повертає, у звязку з чим позивач звернулася з позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача суму неповернутої позики в розмірі 3 000,00 доларів США, що станом на 28 березня 2017 року складає 81 450,00 гривень.

Цивільна справа вже була розглянута судом.

Так, відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу був задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 81 450,00 гривень.

Ухвалою Малиновського районного суд ум. Одеси від 26 вересня 2018 року, зокрема, заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 24 жовтня 2017 року по цивільній справі №521/4844/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась, відзив на позов до суду не надходив.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, але від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог із клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч. 3 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, повідомлялася судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 08 січня 2014 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передала позичальникові ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 3 000,00 доларів США, на строк до першої вимоги, а остання, в свою чергу, зобовявалася повернути позику в строки та в порядку, що встановлені договором.

Укладення договору позики було засвідчено позичальником шляхом складання розписки від 08 січня 2014 року та її видачі позикодавцеві.

Проте, як свідчив позивач, відповідач основну суму позики не повернула.

Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1046 ч.ч.1,2 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З урахуванням даних норм закону, а також на підставі встановлених фактів по справі, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли позикові правовідносини, що підтверджується змістом договору.

Згідно із положеннями ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ч.ч.1,2 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із письмовою вимогою від 30 грудня 2015 року , що адресована ОСОБА_2, боржник повинна була повернути позичені кошти у 30 денний термін.

Суд доходить висновку, що боржник повинна була виконати зобовязання у 30-денний строк від дня предявлення вимоги кредитором.

Згідно із ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У силу ст. 533 ч.ч.1,2 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на законодавчу регламентацію виниклих між сторонами у справі правовідносин, суд погоджується із заявленою вимогою позивача та вбачає доцільним стягнути грошову суму у розмірі 3 000 доларів США, яка станом 28 березня 2017 року еквівалентна 81 450, 00 гривень.

У звязку із викладеним, суд погоджується із заявленими вимогами сторони позивача та вважає доцільним їх задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 81 450,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про сторін та інших учасників справи згідно статті 265 ч.5 п.4:

Позивач: ОСОБА_1: ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2: ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації:

АДРЕСА_2, РНОКПП: НОМЕР_2.

Суддя: І.В. Плавич