Справа №442/3281/18
Провадження №2/442/1417/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді : Крамара О.В.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на дитину та визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ-служба у справах дітей та органу опіки і піклування Дрогобицької міської ради,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що 18 листопада 2004 року між ОСОБА_3 та нею, ОСОБА_4 (після шлюбу - Данилюк) ОСОБА_5 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія І-СГ № 010507, актовий запис № 509.

Від цього шлюбу в них є неповнолітній син: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження Серія І-СГ №012458, видане відділом РАЦС м. Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області, актовий запис № 161. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою від 21.05.2018 року №76.

Спільне життя з відповідачем у них не склалося, виникали постійні сварки, непорозуміння, свідком таких непорозумінь нерідко був син, що негативно впливає на його психічний стан.

Близько десяти місяців вони не проживаю однією сімєю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. Примирення між ними неможливе. Подальше їхнє спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина.

Син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час зареєстрований за місцем проживання батька, однак враховуючи, що останній зовсім не цікавиться життям сина, ОСОБА_6 фактично проживає разом з нею за адресою : АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №76 від 21.05.2018 року.

З врахуванням наведеного вище, в неї виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Позивач ОСОБА_2 в дане судове засідання не з»явилася, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про місце та час проведення судового засідання був повідомлений вчасно та належним чином через сайт «Судова влада України», причини неявки суду невідомі.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ-служба у справах дітей та органу опіки і піклування Дрогобицької міської ради, поступила заява, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, не заперечують щодо задоволення позову.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не зявились то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд беручи до уваги клопотання позивача, третьої особи, дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

З свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 010507, виданого відділом РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, вбачається, що 18.11.2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Данилюк», актовий запис № 509. (а.с. 8)

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, позивач не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Матеріалами справи встановлено, що в даному шлюбі у сторін 02 лютого 2005 року народився син ОСОБА_7, який проживає без реєстрації разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім»ї № 76 від 21.05.2018 року, виданою КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради. (а.с. 9, 10)

Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України).

Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання сина, а відповідач зобо»язаний таку допомогу надавати, а тому суд прийшов до переконання, що позов в цій частині підлягає до задоволення.

Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до вимог ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорам України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право і рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_7 підлягає задоволенню, що відповідає інтересам дитини, яка фактично і проживає з матір»ю.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 80, 81, ч.2 ст.247, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст.110, 112, 157, 160, 161, 180 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 18 листопада 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 509.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишається на прізвищі «Данилюк».

Стягнути з ОСОБА_3 - 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок - судових витрат в користь ОСОБА_2.

Стягувати аліменти з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок - судових витрат в дохід держави.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із мамою ОСОБА_2.

Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення..

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.