Постанова

Іменем України

16 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 399/954/16-ц

провадження № 61-22720св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідачі: Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Павлиська селищна рада Онуфріївського району Кіровоградської області, Головне управління Державного Казначейства України в Кіровоградській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області

від 13 лютого 2017 року, у складі судді Лях М. М., додаткове рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня

2017 року, у складі судді Лях М. М., та на ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, у складі колегії суддів: Письменного О. А., Гайсюка О. В., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Павлиської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області (далі - Павлиська селищна рада) про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 01 лютого 2016 відповідачем Павлиською селищною радою безпідставно було пред'явлено вимогу щодо сплати позивачем орендної плати за договором оренди землі, термін дії якого сплинув у 2014 році, у розмірі 14 693,86 грн.

Земельними ділянками, які були предметом вказаного договору оренди, позивач у 2015 році не користувався, а тому отримання Павлиською селищною радою орендної плати є неправомірним.

Дану незаконну вимогу було виконано позивачем, що стало наслідком втрати ним значної суми коштів та призвело до його моральних страждань.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області

від 01 лютого 2017 року до участі у справі у якості співвідповідача залучено Головне управління Державного Казначейства України в Кіровоградській області.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_4 та недоведеністю факту існування протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, що могли б завдати матеріальної шкоди позивачу.

Додатковим рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року, вирішено питання щодо розподілу судових витрат та стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1102, 40 грн.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення по суті заявлених позовних вимог, а також додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджені наявні у матеріалах справи докази, а оскаржувані судові рішення не відповідають обставинами справи.

Заявник також вказує на незаконність стягнення з нього судового збору додатковим рішенням місцевого суду посилаючи на те, що він звільнений від його сплати на підставі положень пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із установлених судом обставин справи на підставі належним чином оцінених доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається, що починаючи з 2002 року по 31 грудня 2015 року в оренді ОСОБА_4 перебували земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 44,54 га, за які ним в повному обсязі сплачувалась орендна плата.

У відповідності до заяви ОСОБА_4 від 01 лютого 2016 року, поданої до Павлиської селищної ради, він зобов'язувався сплатити виниклу за 2015 рік заборгованість по сплаті орендної плати за землю, загальний розмір якої становив 15 402,16 грн.

Зазначена сума коштів була сплачена позивачем. Згідно наявної у матеріалах справи довідки Павлиської селищної ради, станом на 25 липня 2016 року, заборгованість по сплаті орендної плати у ОСОБА_4 відсутня.

Визнаючи правомірність стягнення з нього орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0, 93 га для обслуговування колгоспного двору у розмірі 708,30 грн, позивач, водночас, вказує на незаконність та безпідставність отримання від нього відповідачем Павлиською селищною радою грошової суми в розмірі 14 693,86 грн.

Відповідно до статті 1173 ЦК України, положеннями якої керувався ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З аналізу положень частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, на момент винесення оскаржуваних судових рішень), частини першої статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України вбачається, що розглядаючи справу та вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення чи відмови в задоволенні позовних вимог, судповинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, яка звернулась до суду з позовом.

За таких обставин, виходячи з недоведеності позивачем факту порушення його права, відповідачем - Павлиською селищною радою, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Вимогами цивільного процесуального законодавства встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Проте, всупереч наведеним законодавчим приписам, належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому матеріальної шкоди ОСОБА_4 не надано

Доводи касаційної скарги щодо незаконного стягнення судового збору з відповідача додатковим рішенням місцевого суду колегією суддів не приймаються, оскільки положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не розповсюджується на правовідносини, які в даному випадку виникли між сторонами. У матеріалах справи відсутні докази щодо визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідача Павлиської селищної ради.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неправильно застосовані норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, оскільки не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області

від 13 лютого 2017 року, додаткове рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська