печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Павленко В.О.,

справа № 757/51765/17-Ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

представники позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за договорами позики. Свої вимоги позивач мотивував тим, що отримавши надані позивачем позики відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо вчасного та в повному обсязі повернення боргів. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь суму боргу станом на 01.09.2017 р. за розпискою від 19 грудня 2014 р. в сумі 800 доларів США; відсотки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 419,05 доларів США; 3% річних у розмірі 58,92 доларів США. За договором позики від 24 грудня 2014 р. станом на 01.09.2017 р. позивач просив стягнути суму боргу в сумі 100 000 грн.; 3% річних у розмірі - 5 005,48 грн. та інфляційні втрати у розмірі - 21 534,53 грн.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 29 листопада 2017 р. (а.с. 20).

У зв'язку з неявкою 29 листопада 2017 р. в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи відкладено на 30 січня 2018 р. на 10-20 год.

Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи дана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак, справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України).

15 березня 2018 р. представником позивача ОСОБА_11 до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. У зв'язку з допущеними механічними помилками та збільшенням строку користування відповідачем позиками, станом на 15.03.2018 р. просив стягнути з відповідача борг за розпискою від 19 грудня 2014 р. в сумі 800 доларів США, відсотки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України - 479,43 доларів США, 3% річних у розмірі 71,67 доларів США. За договором позики від 24 грудня 2014 р. стягнути суму боргу в сумі 100 000 грн., 3% річних у розмірі - 6 608,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі - 30 802,37 грн.

Повідомленням суду від 03 квітня 2018 р. учасників справи повідомлено про призначення судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 13 квітня 2018 р.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у довідці Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києва (а.с. 19). Згідно з відмітками поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з неврученням за закінченням терміну зберігання (а.с. 23, 26, 35).

У розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім'я відповідача вважається доставленою.

Відзив на позов, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач не подав.

Тому, суд розглянув справу в порядку заочного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються до відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 800 доларів США, які зобов'язався повернути до 20 березня 2015 р., про що видав позивачу власноручно написану розписку (а.с. 9).

Таким чином, розписка від 19.12.2014 р., на підставі якої позивач просить стягнути заборгованість, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дату отримання коштів, тобто відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

Також судом встановлено, що 24 грудня 2014 р. між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П. за реєстровим № 3939 (а.с. 10).

За умовами вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв у позику грошові кошти в сумі 100 000 грн. зі строком повернення позичених коштів до 31 грудня 2015 р.

Факт одержання відповідачем від позивача грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником під час підписання цього договору (а.с. 11).

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідач договори позики не оспорював, не визнавав їх недійсними чи удаваними правочинами, що мають на меті приховати інші правочини.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в розписці від 19.12.2014 р. - до 20 березня 2015 року, та у строк, обумовлений договором позики від 24.12.2014 р. - до 31 грудня 2015 р., відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на дату розгляду справи боргові розписка перебувають у кредитора, що, за правилом ст. 545 ЦК України, також свідчить про невиконання позичальником зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ) за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 також заявляв вимоги про стягнення з ОСОБА_2 трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов'язання по поверненню коштів є підставою для нарахування і стягнення даних сум.

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов'язань перед позивачем, в строк, обумовлений в розписці від 19.12.2014 р. - до 20 березня 2015 року, та у строк, обумовлений договором позики від 24.12.2014 р. - до 31 грудня 2015 р. грошові кошти в розмірі 800 доларів США та 100 000 грн., відповідно, йому не повернув, а тому, суд погоджується з доводами Позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, та нарахувань, здійснених за правилом ст. 625 ЦК України, в розмірах, що наведені у розрахунках позивача, правильність яких судом перевірена та з якими суд погоджується.

Тому відповідач має сплатити позивачу за розпискою від 19 грудня 2014 р. борг в сумі 800 доларів США та 3% річних у розмірі 71,67 доларів США. За договором позики від 24 грудня 2014 р. Відповідач має сплатити Позивачу борг в сумі 100 000 грн.; 3% річних у розмірі - 6 608,22 грн. та інфляційні втрати у розмірі - 30 802,37 грн.

Слід також зазначити, що постановою Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16 встановлено, що згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку невстановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України з поєднанням їх з ст. 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування позикою за розпискою від 19 грудня 2014 р. в сумі 479,93 доларів США станом на 15 березня 2018 р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За викладених обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У зв'язку із задоволенням позову судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 905,41 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 545, 549-551, 625, 631, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 19 грудня 2014 року у розмірі 1 351,10 доларів США та за розпискою від 24 грудня 2014 року у розмірі 137 410 грн. 59 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 905 грн. 41 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Апеляційного суду м. Києва або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1: 01042, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2: 01014, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2.

Суддя О.В.Батрин