печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2018 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухна С.О. від 13 червня 2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні № 47646210, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Рада 5» звернулось до суду із скаргою на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухна С.О. від 13 червня 2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні № 47646210, мотивуючи свої вимоги безпідставністю повернення виконавчого документу державним виконавцем без виконання.

Учасники розгляду у судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про нього належним чином, заяви з процесуальних питань від них до суду не надходили, що у відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, а відтак суд, вивчивши подану скаргу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Даючи оцінку доводам скарги про неправомірність оскаржуваної постанови, суд керується відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону № 1404-VIII засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов'язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об'єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

13 червня 2016 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу, яка мотивована тим, що виходом державного виконавця за адресою місця проживання боржника останнього не виявлено, в зв'язку з чим перевірити його майновий стан не виявилось можливим, а згідно повідомлення ДПІ міста Києва та ПФУ міста Києва місце роботи боржника невідоме. Відповідно до вимог п. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, таким чином, при примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого документа, звернути стягнення на транспортні засоби та нерухоме майно боржника є недоцільним, оскільки вартість такого майна значно вища ніж сума штрафу, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як передбачено частиною першою статті 447 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить підстав для скасування постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа, яка є обґрунтованою та прийнятою з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, а відтак приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Рада 5» у задоволенні скарги на постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухна С.О. від 13 червня 2016 року про повернення виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні № 47646210.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець