Справа №359/3728/18
Провадження №2/359/1818/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці,

встановив:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 26 травня 1979 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 Під час шлюбу вони побудували домоволодіння по АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_6 приватизував земельну ділянку площею 0,1269 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за цією ж адресою. Вказані об'єкти нерухомого майна були спільною сумісною власністю подружжя. Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. У зв'язку з цією подією право спільної сумісної власності на домоволодіння та земельну ділянку припинилось. ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частку в цих об'єктах нерухомого майна. Право власності на іншу 1/2 частку в домоволодінні та земельній ділянці ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 За час свого життя він не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є дружина спадкодавця ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_5 Кожен спадкоємець у встановленому порядку прийняв спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, та набув право власності на 1/4 частку в спірному домоволодінні та земельній ділянці. Після цього ОСОБА_1 стала власницею 3/4 часток у вказаних об'єктах нерухомого майна. Однак постановою приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу від 21 квітня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на 3/4 частки в домоволодінні по АДРЕСА_1 та 3/4 частки в земельній ділянці площею 0,1269 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій за цією ж адресою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнають позов в частині вимоги про визнання за позивачем права власності на 3/4 частки в домоволодінні. Водночас, вони посилаються на те, що земельна ділянка була приватизована ОСОБА_6 та була його особистою, а не спільною сумісною власністю. Тому представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять суд визнати за позивачем право власності лише на 1/2 частку в земельній ділянці.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 26 травня 1979 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_6 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 26 травня 1979 року (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.22 КЗпШС України 1969 року, що був чинним на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

З копії виписки з погосподарської книги №41 від 17 січня 2018 року (а.с.11), копії довідки Вишеньківської сільської ради №275 від 7 березня 2018 року (а.с.12), а також копії характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с.19) вбачається, що в 1980 році ОСОБА_1 та ОСОБА_6 побудували домоволодіння по АДРЕСА_1.

Ця обставина свідчить про те, що вказаний об'єкт нерухомого майна був спільною сумісною власністю подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Це підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23 серпня 2017 року (а.с.8).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлено, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_6 право спільної сумісної власності на домоволодіння припинилось: ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частку в цьому об'єкті нерухомого майна, а право власності на іншу 1/2 частку в домоволодінні ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавця.

Крім того, 11 квітня 2014 року ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку площею 0,1269 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_4 від 11 квітня 2014 року (а.с.13).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України в редакції, що була чинною на той час, земельна ділянка, набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в її, його користуванні, або була одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій або була одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, була особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.182 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно з положеннями статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди, до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК та 377 ЦК.

Дійсно, ОСОБА_6 набув право власності на спірну земельну ділянку шляхом її приватизації. Водночас, з довідки Вишеньківської сільської ради №895 від 22 серпня 2018 року (а.с.148) вбачається, що на цій земельній ділянці розташовується домоволодіння по АДРЕСА_1. У зв'язку з припиненням права спільної сумісної власності на цей об'єкт нерухомого майна ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частку в домоволодінні.

Аналіз цих обставин свідчить про те, що до ОСОБА_1 перейшло також право власності на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1269 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по АДРЕСА_1.

Право власності на іншу 1/2 частку в цій земельній ділянці ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру №49321176 від 3 жовтня 2017 року (а.с.119) вбачається, що за час свого життя ОСОБА_6 не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після його смерті спадкування здійснювалось за законом.

Спадкоємцями першої черги за законом є дружина спадкодавця ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_5 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 26 травня 1979 року (а.с.9) та копією витягу щодо актового запису про народження з Державного реєстру актів цивільного стану №9 від 3 жовтня 2017 року (а.с.110).

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З копії довідки Вишеньківської сільської ради №2017 від 26 вересня 2017 року (а.с.115) вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом ОСОБА_6 на час його смерті в домо-володінні по АДРЕСА_1. Крім того, 15 листопада 2017 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, вона подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини (а.с.120).

3 жовтня 2017 року, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, ОСОБА_5 також подала приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу заяву про прийняття нею спадщини (а.с.107).

З огляду на це суд вважає, що кожен спадкоємець у встановленому порядку прийняв спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6, та набув право власності на 1/4 частку в домоволодінні та земельній ділянці.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності на 3/4 (1/2 + 1/4) частки в спірному домоволодінні та земельній ділянці. Однак приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право власності, а також свідоцтв про право на спадщину за законом. Ця обставина свідчить про те, що право власності позивача на частку в домоволодінні та земельній ділянці не визнається та оспорюється.

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення порушеного права позивача належить визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки в домоволодінні по АДРЕСА_1, а також на 3/4 частки в земельній ділянці площею 0,1269 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій за цією ж адресою.

Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов'язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 2296 гривень 21 копійки. Ця обставина підтверджується квитанцією №205 від 26 квітня 2018 року (а.с.1). Пред'явлений нею позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_5 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2296 гривень 21 копійки.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку в домоволодінні та земельній ділянці задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки в земельній ділянці площею 0,1269 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 2296 гривень 21 копійки.

Повний текст рішення суду складений 14 грудня 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець