Справа № 145/632/18
Провадження № 22-ц/772/1965/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 рокуСправа № 145/632/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Зайцева А. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Селищанське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області, ухвалене 19 липня 2018 року під головуванням судді Кіосак Н.О. в смт Тиврові Вінницької області (дата складання повного тексту рішення - 27 липня 2018 року), -

встановив:

16 квітня 2018 року представник ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_4 звернувся в її інтересах з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селищанське» (далі ТОВ «Селищанське»), за яким просив визнати недійсними договори оренди земельних ділянок: кадастровий номер НОМЕР_2, площею 2,6492 га, та кадастровий номер НОМЕР_1, площею 2,6492 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Селищанське» укладено договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 15 років, у яких нормативна грошова оцінка земельних ділянок була зазначена - 53710 грн 85 к. за кожну з них, а орендна плата визначена в розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки, що складає 4296 грн 87 к.

Однак, нормативна грошова оцінка цих ділянок на час укладення договорів оренди не визначалась, а відповідно до інформаційної довідки Відділу у Тиврівському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16 березня 2018 року № 183/0/2015-18 вартість земельної ділянки площею 2,6492 га на території Селищанської сільської ради Тиврівського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва становить 64453 грн 02 к.

Вважав, що зазначення нормативної грошової оцінки у меншому ніж вказаний у довідці Держгеокадастру розмірі порушує право ОСОБА_3 на отримання орендної плати у визначеному сторонами розмірі.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони визначили як вартість предмета оренди, так і орендну плату, а тому підстав вважати, що на момент укладення договорів сторонами не були визначені їх істотні умови, визначені статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі», не має, а оскільки визначена договором орендна плата з урахуванням індексації перевищує 3 % нормативної грошової оцінки земельних ділянок позивачки, то вона також відповідає приписам пункту 1 Указу Президента N 92/2002 від 2 лютого 2002 р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалите нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на ті ж самі обставини, що й у позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною першою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року визначено, що судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, справа підлягає апеляційному розгляду Апеляційним судом Вінницької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває Тиврівський районний суд Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 30 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Селищанське» укладено договори оренди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6492 га, кадастровий № НОМЕР_2 та площею 2,6492 га, кадастровий № НОМЕР_1, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07 серпня 2015 року (а. с.4 - 5, 8 - 9).

Відповідно до пунктів 5, 9 кожного з договорів оренди землі нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 53710 грн 85 к., орендна плата - 8 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і виплачується у грошовій формі в розмірі 4296 грн 87 к.

Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 10 кожного з договорів).

Згідно з витягом про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, виданим відділом Держземагенства у Тиврівському районі Вінницької області, вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Селище Тивріського району Вінницької станом на 01 січня 2015 року з урахуванням коефіцієнта індексації, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185 - (К=1,756%), сукупного коефіцієнта індексації 3,997 % становила 53710 грн 85 к. (а. с. 36).

Відповідно до інформаційної довідки відділу у Тиврівському районі Головного управління Держземагенства у Вінницькій області від 16 березня 2018 року №183/0/205-18 вартість такої самої земельної ділянки станом на час формування довідки становила 64453 грн 02 к. (а. с. 13).

Підставою недійсності правочину є, зокрема невідповідність його змісту актам цивільного законодавства (частина перша статті 203, частина перша статті 215 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України)).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частини першої статті 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до частин першої - третьої статті 21 цього Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Пункт 3 статті 3 ЦК України свободу договору визначає як загальну засаду цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ні Законом України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі», ні Законом України № 1378-IV від 11 грудня 2003 року «Про оцінку земель», на порушення приписів якого позивачка посилається як на підставу недійсності договорів оренди, ні іншими актами цивільного законодавства обов'язкове проведення нормативної грошової оцінки для визначення орендної плати за земельну ділянку, що перебуває у приватній власності, не передбачене, а отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів.

Так само правильним є висновок суду щодо відсутності порушення прав позивачки на отримання орендної плати у розмірі не нижче розміру, встановленого актами цивільного законодавства, зокрема пунктом 1 Указу Президента N 92/2002 від 2 лютого 2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток» - 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тому що як видно з довідок ТОВ «Селищанське» №№ 109 - 114 від 18 травня 2018 року, платіжної відомості за серпень 2016 року, видаткового касового ордеру від 18 серпня 2017 року в 2016 - 2017 роках орендна плата ОСОБА_3 виплачувалась виходячи із розрахунку 8 % від 64453 грн 02 к. ( по 5156,24 грн. за ділянку в рік).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України № 1378-IV від 11 грудня 2003 року «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами

Експертна грошова оцінка земельних ділянок - результат визначення вартості земельної ділянки та пов'язаних з нею прав оцінювачем (експертом з питань оцінки земельної ділянки) із застосуванням сукупності підходів, методів та оціночних процедур, що забезпечують збір та аналіз даних, проведення розрахунків і оформлення результатів у вигляді звіту.

Отже, надані позивачкою звіти про експертну грошову оцінку земельних ділянок не мають значення для вирішення спору, тому що ні договорами, ні законом її (експертної грошової оцінки) застосування до спірних правовідносин не передбачено, а тому вони не є належними доказами відповідно до статті 77 ЦПК України.

Крім того, суб'єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель є, зокрема органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління у сфері оцінки земель (стаття 6 Закону України № 1378-IV), отже наявний у справі витяг про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, виданий відділом Держземагенства у Тиврівському районі Вінницької області 27 січня 2015 року, за яким вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області за межами населеного пункту с. Селище Тивріського району Вінницької станом на 01 січня 2015 року становила 53710 грн 85 к., що відповідає нормативній грошовій оцінці земельних ділянок, визначеній у договорах оренди, взагалі спростовує доводи, на які посилалась позивачка як на підставу своїх вимог.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року)

Суддя-доповідач О.С. Панасюк

Судді: Т.М. Шемета

А.Ю. Зайцев