Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22ц/778/2831/18
Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Кочеткової І.В., Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду Запорізької області, ухвалене в м. Запоріжжі 25 травня 2018 року (повний текст судового рішення складено 4 червня 2018 року) у справі за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_4, треті особи: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_5, про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Страхова компанія «Уніка» вернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.08.2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_5, був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №009045/4610/0000018, предметом якого є страхування транспортного засобу «КІА», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. 13.11.2016 року в м. Запоріжжі, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний номер И39703П, під керуванням водія ОСОБА_4 Відповідно до постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року № 337/4544/16-п, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України. За Висновком експертно автотоварознавчого дослідження № 2738 від 22.11.2016 року, складеного ФОП «ОСОБА_6.», розмір відновлювального ремонту та матеріального збитку складає 247783,24 грн. Крім цього, згідно Рахунку № СБА-К-16811 від 22.11.2016 року ТОВ «Бриллиант Авто», вартість ремонту склала 219342,10 грн. У відповідності до умов Договору страхування, ПрАТ «СК «Уніка», на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 219342,10 грн. на рахунок СТО. Пунктом 1.2.2. Договору страхування передбачено франшизу у розмірі 0,5% від страхової суми (але не менше 50 євро), що дорівнює 2784,60 грн. Розрахунок страхового відшкодування: вартість ремонту 219342,10 грн. - франшиза 2784,60 грн. = 216557,50 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ТДВ «СТ «Домінанта», згідно полісу АЕ/9195666, (страхова сума 100000 грн.; франшиза 0 (нуль грн.), згідно Єдиної Бази МТСБУ та Розширеної Довідки ДАІ. На сьогоднішній день Третя особа не відшкодувала Позивачу в межах ліміту страхове відшкодування за полісом АЕ/9195666. Розрахунок позовних вимог: виплачене відшкодування - страхова сума за полісом ОСЦПВВНТЗ = 216557,50 грн. - 100000 грн. = 116557,50 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 шкоду у розмірі 116557,50 грн., та судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4, на користь ПАТ СК «Уніка» грошову суму у розмірі 116557 (сто шістнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 50 коп., а також сплачені судові витрати у розмірі 1748(одна тисяча сімсот сорок вісім) грн. 37 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги є: недостатність доказів для того щоб встановити розмір збитків; про неоцінку судом обставини неповідомлення відповідача про огляд автомобіля експертом; довідка поліції не містить конкретний перелік пошкоджень в ДТП; відповідач не був учасником процесу при розгляді господарського спору у справі №910/7752/17; рахунок ТОВ «Бриліант-Авто»не містить переліку виконаних робіт та замінених частин; ремонтна калькуляція не містить обов'язкових реквізитів; акти не містять розшифровки ремонтних робіт та замінених деталей; втрачено замінені деталі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом попередньої інстанції встановлено, що постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с.17).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яке набрало законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до тексту постанови Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, 13.11.2016 року о 12 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 в м. Запоріжжя по вул. Наукове містечко, 59, керуючи автомобілем «ГАЗ-2410», державний реєстраційний номер И39703П не врахував дорожню обстановку та на слизькій дорозі не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 В наслідок ДТП транспортні засоби пошкоджено.

Також судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2016 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_5, був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №009045/4610/0000018, предметом якого є транспортний засіб «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 10-15).

14.11.2016 року потерпіла особа ОСОБА_5 звернувся з заявою до ПрАТ «СК «Уніка» про виплату страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування №009045/4610/0000018 від 23.08.2016 року (т. 1 а.с.7-9).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати.

Судовим експертом ОСОБА_6 складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 2738 від 22.11.2016 року, відповідно до якого матеріальна шкода спричинена володільцю автомобіля КІА SPORTAGE, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 247783,24 грн. (т. 1 а.с. 18-55).

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ТОВ «Бриллиант Авто» ОСОБА_5 було виставлено рахунок № СБА-К-16811 від 22.11.2016 року за відновлювальний ремонт кузова автомобіля 219342,1 грн. (т. 1 а.с.56).

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору, на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акта.

Наказом № 00208170 від 30.11.2016 року ПрАТ «СК «Уніка», на рахунок ТОВ «Бриллиант Авто», шляхом перерахування безготівкових коштів, в рахунок відшкодування, виплачено 216557,5 грн. (т. 1 а.с.5), що також підтверджується платіжним дорученням № 042812 від 30.11.2016 року (т. 1 а.с.57).

Сума відшкодування визначена у відповідності страхового акту № 00208170, затвердженого 30.11.2016 року, в вирахуванням франшизи в 2784,6 грн.(т. 1 а.с.6), згідно до п. 1.2.2. договору страхування №009045/4610/0000018 від 23.08.2016 року (т. 1 а.с.10).

Посилання позивача на акти надання послуг ТОВ «Бриллиант Авто» №БА-К-16811 від 28.02.2017 року (а.с.142), №БА-К-3608 від 17.08.2017 року (т. 1 а.с143), не можуть бути прийнятими та як вони так складені після фактичної виплати суми 30.11.2016 року, і відсутністю підтвердження відношення даних актів до відшкодування шкоди заподіяною при ДТП яке мало місце 13.11.2016 року, про, що зазначив суд в оскаржуваному рішенні.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2017 року стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» 100 000 грн. страхового відшкодування в порядку регресу. Рішення набрало законної сили 28.07.2017 року (т. 1 а.с.141).

Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2017 року, судом встановлено, що відповідно до полісу № АЕ/9195666, що транспортний засіб, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», страхувальником за даним полісом визначено ОСОБА_4, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100000 грн., строк дії полісу з 12.05.2016 року по 05.05.2017 року. За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 100000 грн. (сума страхового відшкодування, підтверджена висновком № 2739 від 22.11.2016, рахунком-фактурою № СБА-К-16811 від 22.11.2016, страховим актом № 00208170 від 30.11.2016 по договору страхування та платіжним дорученням № 042812 від 30.11.2016, з урахуванням ліміту по майну за полісом № АЕ/9195666) (т. 1 а.с.135-140).

Суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що представник відповідача стверджуючи, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.07.2017 року не має приюдиційного значення, та обставини встановлені рішенням підлягають повторному доказуванню, такий же довід викладено і в апеляційній скарзі, не спростував їх у загальному порядку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином судом попередньої інстанції встановлено, що ПрАТ «СК «Уніка» виплатила потерпілій особі, шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ТОВ «Бриллиант Авто», в рахунок відшкодування шкоди, грошову суму в розмірі 216557,5 грн.

Вказана сума була частково компенсована за рішенням Господарського суду м. Києва від 11.07.2017 року у розмірі 100000 грн., та не відшкодовано залишилось 116557,5 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Щодо твердження представника відповідача про завищення дійсних витрат, на що є посилання і в апеляційній скарзі, суд попередньої інстанції в рішенні зазначив.

Ремонтна калькуляція № 3394 від 30.11.2016 року ТОВ «Бриллиант Авто», містить суму в 243713,44 грн. (т. 1 а.с.173-176), що менша ніж сума визначена судовим експертом ОСОБА_6, та враховуючи твердження позивача про наявність знижки у розмірі 10%, яке не спростовано відповідачем, то ця сума склала - 219342,1 грн., на яку і було виставлено рахунок.

Посилання представника відповідача, відповідача на певні дії позивача та ТОВ «Бриллиант Авто» які призвели до завищення вартості робіт, суд відхилив, так як не вони підтверджені у ході судового засідання.

Суд попередньої інстанції відхилив і посилання представника відповідача, яке викладено і апеляційній скарзі, на п. 14 Постанови пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року згідно якого ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого про відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Так, відповідачем не доведено, які конкретно деталі автомобіля мали певну цінність після їх заміни на нові. З пояснень представника позивача вбачається, що подальша доля запчастини йому не відома, та на баланс не приймалась. Підстав для зменшення суми реальних збитків, понесених позивачем, на суму вартості заміненого майна, суд також не вбачає, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо вартості пошкоджених деталей, їх ознаків, що позбавляє суд можливості врахувати їх вартість.

Виходячи з викладеного суд попередньої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4, на користь ПАТ СК «Уніка» грошову суму у розмірі 116557 грн. 50 коп.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач у апеляційній скарзі ґрунтував свої доводи на спростуванні розрахунку шкоди завданої в результаті ДТП, яка окрім іншого доведена як висновком спеціаліста так і реальними витратами які зазнав позивач, який сплатив страхове відшкодування. При цьому відповідач вказану суму відшкодування яка частково була стягнута з нього як з винної в завданні шкоди особи не спростував, свого розрахунку не надав, при цьому просив суд взагалі відмовити в позові, не спростовуючи ні своєї вини в завданні шкоди ні самої наявної шкоди.

Щодо доводів скарги про врахування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, та вирішення питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду то окрім зазначеного судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач у цій справі - страхова компанія, а не власник автомобіля якому завдано шкоду, який є третьою особою, а тому в рамках даного спору підстави для вирішення цього питання відсутні.

Інші доводи апеляційної про неоцінку судом обставини неповідомлення відповідача про огляд автомобіля експертом; про те, що довідка поліції не містить конкретний перелік пошкоджень в ДТП; що відповідач не був учасником процесу при розгляді господарського спору у справі №910/7752/17; що рахунок ТОВ «Бриліант-Авто» не містить переліку виконаних робіт та замінених частин; що ремонтна калькуляція не містить обов'язкових реквізитів; що акти не містять розшифровки ремонтних робіт та замінених деталей - не знайшли своє підтвердження, та зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, ґрунтуються фактично на тих же доводах, на які посилався апелянт в суді першої інстанції, як на підстави своїх заперечень проти позову, вони фактично оцінені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні і його висновків не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахування наведеного апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2010 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 21 серпня 2018 року.

Головуючий, суддя-доповідач

судді: