Справа № 758/9082/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Горбані О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням уточнень, звернулася із позовом до відповідача, в якому просила надати малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на виїзд з України у супроводі матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з правом оформлення матір`ю відповідних документів необхідних для виїзду з України, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Грецької Республіки у період з 09 червня 2018 року по 30 червня 2018 року; Італійської Республіки у період з 11 серпня 2018року по 26 серпня 2018 року; Грецької Республіки у період з 22 жовтня 2018 року по 05 листопада 2018 року; Грецької Республіки у період з 22 грудня 2018 року по 13 січня 2019 року; Італійської Республіки у період з 23 березня 2019 року по 01 квітня 2019 року; Грецької Республіки у період з 15 червня 2019 року по 30 червня 2019 року; Італійської Республіки у період з 10 серпня 2019 року по 25 серпня 2019 року; Грецької Республіки у період з 19 жовтня2019 року по 03 листопада 2019 року; Грецької Республіки у період з 21 грудня 2019 року по 12 січня 2020 року; Грецької Республіки у період з 21 березня 2020 року по 05 квітня 2020 року; Італійської Республіки у період з 30 квітня 2020 року по 10 травня 2020 року; Грецької Республіки у період з 12 червня 2020 року по 05 липня 2020 року; Італійської Республіки у період з 08 серпня 2020 року по 30 серпня 2020 року; Грецької Республіки у період з 23 жовтня2020 року по 08 листопада 2020 року; Грецької Республіки у період з 21 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року; Грецької Республіки у період з 20 березня 2021 року по 04 квітня 2021 року; Італійської Республіки у період з 30 квітня 2021 року по 10 травня 2021 року; Грецької Республіки у період з 12 червня 2021 року по 04 липня 2021 року; Італійської Республіки у період з 06 серпня 2021 року по 29 серпня 2021 року; Грецької Республіки у період з 22 жовтня2021 року по 07 листопада 2021 року; Грецької Республіки у період 20 грудня 2021 року по 12 січня 2022 року; Грецької Республіки у період з 24 березня 2022 року по 03 квітня 2022 року; Італійської Республіки у період з 29 квітня 2022 року по 12 травня 2022 року; Грецької Республіки у період з 10 червня 2022 року по 04 липня 2022 року; Італійської Республіки у період з 06 серпня 2022 року по 29 серпня 2022 року; Грецької Республіки у період з 22 жовтня2022 року по 06 листопада 2022 року; Грецької Республіки у період з 20 грудня 2022 року по 10 січня 2023 року; Грецької Республіки у період з 24 березня 2023 року по 02 квітня 2023 року; Італійської Республіки у період з 29 квітня 2023 року по 10 травня 2023 року; Грецької Республіки у період з 10 червня 2023 року по 02 липня 2023 року; Італійської Республіки у період з 05 серпня 2023 року по 27 серпня 2023 року; Грецької Республіки у період 20 жовтня2023 року по 05 листопада 2023 року; Грецької Республіки у період з 22 грудня 2023 року по 12 січня 2024 року; Грецької Республіки у період з 22 березня 2024 року по 07 квітня 2024 року; Італійської Республіки у період з 27 квітня 2024 року по 12 травня 2024 року; Грецької Республіки у період з 10 червня 2024 року по 07 липня 2024 року; Італійської Республіки у період з 05 серпня 2024 року по 28 серпня 2024 року; Грецької Республіки у період з 20 жовтня2024 року по 03 листопада 2024 року; Грецької Республіки у період з 20 грудня 2024 року по 12 січня 2025 року; Грецької Республіки у період з 22 березня 2025 року по 06 квітня 2025 року; Італійської Республіки у період з 25 квітня 2025 року по 12 травня 2025 року; Грецької Республіки у період з 07 червня 2025 року по 07 липня 2025 року; Італійської Республіки у період з 03 серпня 2025 року по 28 серпня 2025 року; Грецької Республіки у період з 18 жовтня2025 року по 03 листопада 2025 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04.07.1998 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають спільних дітей - повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя не склалося і шлюб між сторонами було розірвано 25.11.2015 року. З часу припинення шлюбних відносин діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Позов мотивований тим, що на даний час постало питання стосовно виїзду неповнолітньої доньки за кордон на відпочинок, оздоровлення, а також для її культурного та духовного розвитку. Проте у зв`язку з тим, що від відповідача неможливо отримати згоду на виїзд дитини до інших країн за межі України, позивач позбавлена можливості вирішити питання у позасудовому порядку, тому звернулась до суду із наведеним позовом.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 20.07.2017 р. (суддя Декаленко В.С.).

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 07.11.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав, наведених в ньому, просили задовольнити в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Позивач додала, що до відповідача за дозволом зверталась засобами електронного зв`язку та через хрещеного ОСОБА_6 . Хоче, щоб дозвіл був наданий саме рішенням суду, оскільки відповідач відкликає свої нотаріальні згоди.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, просили відмовити та зазначили, що відповідач не перешкоджає виїзду дитини за кордон і надає позивачу нотаріально оформлені згоди, а тому дитина має виїзди за кордон.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.).

Як убачається із матеріалів справи, 04.07.1998 року Центральним відділом державноїреєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №751.

Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 25 липня 2015 року.

Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києві від 25.11.2015 року, яке набуло законної сиди, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (справа № 758/12613/15-ц).

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю - позивачем у справі ОСОБА_1

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК).

Згідно зі ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачено виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп.1 п.4 правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Як роз`яснюється у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення..

Статтею Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» 4 визначена можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Надання судом багаторазового дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу другого із батьків без зазначення строку законодавством України не передбачено.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивачки до відповідача із заявою про надання згоди на конкретний виїзд (одноразовий) із вказівкою держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, з визначенням його початку й закінчення. В той же час у заявлених вимогах позивачка просить надати дозвіл на неодноразовий тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька.

При таких обставинах відсутні підстави вважати, що відповідач необґрунтовано відмовляє позивачці у наданні дозволу на виїзд малолітньої доньки за межі України.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Так, суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову батька дитини, яким є відповідач, надати згоду у встановленому законом порядку на виїзд дитини за кордон на конкретний виїзд (одноразовий) із вказівкою держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, рівно як і не наведено обставин, які б унеможливлювали оформити виїзд дитини за кордон через встановлену законом процедуру, що свідчить про те, що підстави для надання суду дозволу на виїзд дитини за кордон відсутні.

Показання допитаних як свідків ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_1 суд не приймає до уваги, оскільки вони є заінтересованими особами в розгляді даної справи.

Позивачкою не надано жодного доказу, який би підтверджував саме відмову відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, позивачем не надано доказів необхідності виїзду дитини у вказані в позові періоди за кордон.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька за кордон безпідставними та необґрунтованими, в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначене, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити, оскільки суд не убачає законодавчих приписів для задоволення заяви надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 157, 161 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 12, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому копія повного рішення суду не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова