Провадження № 22-ц/779/779/2018
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі суддів колегії судової палати у цивільних справах - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й. секретаря Турів О.М.

відповідачки ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2018 року, ухвалене суддею Татаріновою О.А., в м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.02.2014 року визнано за ним право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 міської ради. ОСОБА_1 визнано право власності на 3/4 частини даної квартири. Однак з часу постановлення рішення, поселитись в квартирі він не може, так як відповідач поміняла замки у квартирі, чим позбавила його доступу до квартири. Маючи у власності житло, він змушений винаймати житло для проживання. Так як в добровільному порядку усунути перешкоди в користуванні житлом відповідач не бажає, просив вселити його в квартиру АДРЕСА_2 м. Івано-Франківськ та зобовязати ОСОБА_1 надати позивачу ключі від квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2018 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3, Івано-Франківської міської ради. Зобовязано ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_3, Івано-Франківської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, спірна квартира перестала бути спільною сумісною власністю з моменту набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.02.2014 року. Зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. На думку апелянта, неможливо вселити співвласника, який є володільцем спільної часткової власності в його власність, коли частка цієї власності співвласнику не виділена в натурі. Зазначає, що судом не враховано те, що коли обєкт нерухомості в натурі поділити не можна і на грошову компенсацію жоден з подружжя не згідний, то суд повинен виділити ідеальні частки в цьому нерухомому майні без його реального поділу. На думку апелянта, не є можливим поділ однокімнатної квартири між колишнім подружжям ні з технічних можливостей, ні з моральних засад суспільства. Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року.

У судовому засіданні ОСОБА_3 подав суду заяву про відмову від позову до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, посилаючись на те, що даний спір виник із сімейних правовідносин, який ними буде вирішений у добровільному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що відмова від позову не суперечить інтересам позивача та вимогам закону, тому підлягає прийняттю з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, окрім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Як убачається є матеріалів справи, сторони у цій справі є колишнє подружжя, які прийшли згоди вирішити свої майнові інтереси у добровільному порядку. Зазначені обставини відповідають вимогам ст. 69 СК України згідно якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України позивачу розяснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Враховуючи те, що відмова від позову відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що відмову ОСОБА_3 від позову слід прийняти, провадження у цій справі закрити та визнати нечинним рішення Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2018 року про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_1 про вселення у квартиру АДРЕСА_4, Івано-Франківської міської ради, зобовязати ОСОБА_1 надати позивачу ключі від зазначеної квартири та закрити провадження у цій справі.

Визнати нечинним рішення Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2018 року, яким вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3, Івано-Франківської міської ради, зобовязано ОСОБА_1 надати ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_3, Івано-Франківської міської ради та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 вересня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Л.В.Василишин

ОСОБА_4