Справа № 380/1473/17 Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/3294/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 05.09.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 вересня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П.,Сліпченка О.І.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 предявила в суді названий позов в якому просила поділити спільне майно ферму «Бабині кози»; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію, згідно ринкової вартості, встановленої експертизою; визнати за нею право власності на автомобіль Ford Transit Tourneo, 2011 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1; припинити її право власності на автомобіль VW Transporter, 2005 року випуску, зеленого кольору, державний номер НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 січня 2001 року по 15 червня 2015 року. За час перебування в шлюбі придбали рухоме та нерухоме майно. Відповідач відмовляється добровільно вирішити питання про поділ майна.

Відповідач ОСОБА_3 предявив зустрічний позов, в якому просив визнати дійсним договір про поділ спільного майна, за яким:

1) майно, яке зареєстроване в Україні на імя ОСОБА_3, а також зареєстрований на імя ОСОБА_2 трактор «Беларус-892», 2008року випуску, д.н. КА 29483, автомобіль Volkswagen Transport, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований на імя ОСОБА_2 залишається ОСОБА_3 і переходить у його власність;

2) майно, яке зареєстроване у Латвійській республіці на імя ОСОБА_2 залишається ОСОБА_2 і переходить у її власність;

3) ОСОБА_3 додатково сплачує ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35000 євро та 72000гривень;

4) визнати право власності ОСОБА_3 на трактор «Беларус-892», 2008року випуску, д.н. КА 29483, автомобіль Volkswagen Transport, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2;

5) на момент предявлення позову всі пункти даного договору сторонами виконані в повному обсязі, жодних інших майнових претензій сторони одна одній не предявляють.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що після припинення спільного проживання із ОСОБА_2, ними було досягнуто згоди щодо поділу спільного майна та укладено договір. На виконання зазначеної угоди, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти, що підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_2 Нотаріально не оформили даної угоди, оскільки ОСОБА_2 уникала нотаріального посвідчення угоди.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року в задоволенні позовів відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не встановлено дійсну вартість майна, що підлягає поділу та не прийнято до уваги її доводи щодо обставин набуття цього майна. Позивач вказує, що заявляла клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, однак суд залишив його без уваги. Також позивач заявляла клопотання про витребування у відповідача ОСОБА_3 документів на автомобілі та на нерухоме майно на фермі по вул.Центральна, 2 Б.В.Г в с.Галайки Тетіївського району Київської області. Суд також не задовольнив це клопотання. Також позивач просила дослідити справу № 380/1947/14 про розірвання шлюбу, в якій були докази про те, що позивач заперечувала проти розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В строк встановлений судом ОСОБА_3 надіслав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає про те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки для цього були відсутні підстави, що передбачені ст.105 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що судом не досліджувались всі надані позивачем докази не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки судом були досліджені усі надані позивачем докази ( в тому числі на цифровому носії та роздруківки з мережі інтернет) та надано їм належну оцінку.

Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги , дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі і у відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 09 січня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.( а.с.8).

Від спільного проживання мають 4 неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 Артема, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 Євелину, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають з позивачем. (а.с.4-7).

Відмовляючи у задоволенні позову про поділ майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що для визнання певного майна спільним сумісним майном подружжя необхідно встановлення таких обставин: наявність спільно нажитого майна, час набуття такого майна, кошти, за які воно було придбано (джерела набуття).

Однак, позивач не надала суду жодних документів, які б підтверджували, що існує таке майно, як ферма «Бабині кози», факт її придбання подружжям.

Із пояснень відповідача та його представника в судовому засіданні суд встановив, що ферма «Бабині кози» є віртуальним поняттям, «Бабині кози» - це лише товарний знак, право власності на який належить іншій особі.

Питання щодо призначення судової експертизи вартості майна ферми «Бабині кози» розглядалося в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Тетіївського районного суду від 02 квітня 2018 року, в задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено з врахуванням того, що позивачем не доведено необхідності проведення експертизи, не надано відповідних документів, необхідних для проведення експертизи.

Позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на автомобіль Ford Transit Tourneo, 2011 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, базуються лише на її особистих поясненнях, не надавши при цьому суду жодних належних та допустимих доказів щодо періоду придбання вказаного автомобіля Ford Transit Tourneo , а також доказів, які б доводили, що він є спільно нажитим майном.

Судова колегія погоджується із рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Позивач просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Також ст.367 ЦПК України визначені повноваження апеляційного суду при розгляді справи в апеляційному порядку, а саме розгляд справи лише на підставі наданих до суду першої інстанції доказів. При цьому нові докази можуть бути прийняті лише у виняткових випадках, які визначені в наведеній статті.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення діяли і в редакції ЦПК України, яка діяла на час подання позову, а саме в жовтні 2017 року.

На час відкриття провадження у справі в лютому 2018 року діяла нова редакція ЦПК України і справа розглядалась за нормами ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Заявляючи свій позов, ОСОБА_2 надала суду першої інстанції такі докази: свідоцтва про народження дітей на латиській мові без перекладу на українську ( а.с.4-7), копію рішення Тетіївського районного суду Київської області від 15 червня 2015 року у справі № 380/1947/14 про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 (а.с.8), копію свідоцтва про одруження сторін (а.с.9) , копію тимчасової посвідки на постійне проживання ОСОБА_2 І (а.с.100), заявку на перевезення ватажу від 11 червня 2010 року, за якою ФОП ОСОБА_3 замовляв транспорт з Латвії до України для доставки тварин (а.с.11), інвойс на латиській мові (а.с.12), контракт від 06 січня 2010 р., укладений ПП ОСОБА_3 на купівлю 150 голів кіз (а.с.13), рахунок фактура на оплату 30000 грн. за 10 голів кіз за договором № 5 від 30 вересня 2014 р. (а.с.17), а також договір від 23 жовтня 2013 року про продаж ФОП ОСОБА_3 юридичній особі 12 голів кіз (а.с.18)

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

В п.п.23,24 вищезазначеної Постанови розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З врахуванням наведених вимог матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що до предмета доказування за позовом ОСОБА_2 належало: наявність спільно нажитого майна, час набуття такого майна, кошти, за які воно було придбано (джерела набуття).

Позивач в позовній заяві зазначала перелік спільно набутого рухомого і нерухомого майна, яке вона вважала спільним сумісним майном. Однак вона не заявляла вимог про поділ всього зазначеного майна, а просила поділити лише майно ферми «Бабині кози», шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації, а також поділити два автомобілі. Однак надані позивачем докази суд правильно не визнав такими, що підтверджують заявлені позовні вимоги. Крім часу перебування сторін у шлюбі, надані позивачем докази не доводять ні перелік набутого в період шлюбу майна, ні час його придбання, ні джерела набуття. Оскільки позивач в судові засідання не зявлялась, суд першої інстанції не зміг встановити, що входить до складу майна, яке позивач зазначає як ферма «Бабині кози», яку вона просила поділити.

Відповідач, заперечуючи проти позову, подав суду докази того, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа підприємець (а.с.224), а також що «Бабині кози» є товарним знаком, який не належить сторонам.

Разом із тим, як вбачається із позову ОСОБА_2, вона наполягала на тому, що в період шлюбу ними було набуте рухоме та нерухоме майно, яке використовувалось для здійснення підприємницької діяльності повязаної із розплідненням кіз, вироблення молочних продуктів та інше.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст. 180 ЦК України, тварини є особливим обєктом цивільних прав. на них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об»єктом вважаються окрема річ, сукупність речей.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції правильно встановив, що такого майна як ферма, в розумінні сукупності рухомого і нерухомого майна, не існує.

Є окремо визначені речі, які можуть бути визнані спільним сумісним майном і які можуть бути поділені між сторонами. Проте відповідних вимог позивач не заявляла.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції не вбачав підстав для призначення експертизи, оскільки позивач не вказувала конкретно експертизу яких речей необхідно провести.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції оцінивши надані сторонами докази прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 травня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 5 вересня 2018 року.

Головуючий

Судді: