Справа № 199/3362/17
(2/199/287/18)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2018 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді Скрипник О.Г.

при секретарі Шеленок С.М.

за участю:

представника позивачів: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 Держгеокадастру у м. Дніпро Дніпропетровської області, про зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В травня місяці 2017 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_6 Держгеокадастру у м. Дніпро Дніпропетровської області, про зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначили, що вони є власниками домоволодіння № 10 по вул. Марковича Дмитра в м. Дніпрі, що підтверджується Договорами дарування, укладеними 22.11.2016 року та посвідченими приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровими номерами № 902 та № 905.

В 2017 році позивачі звернулися до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 010016, із заявою виконати роботи із складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Маркевича, 10.

В подальшому, інженером-землевпорядником ОСОБА_8 було розроблено технічне завдання №111 на виконання геодезичних робіт з встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та розроблена вищезазначена технічна документація, яка включає в себе ОСОБА_8 встановлення (відновлення) та узгодження меж земельної ділянки в натурі.

Позивачі зазначають, що вони звернулися до відповідача сусіда - користувача суміжної земельної ділянки для підписання відповідного акту, проте остання безпідставно відмовилася від підписання даного акту.

Враховуючи викладене позивачі просять визнати неправомірною відмову ОСОБА_2 у підписанні акту встановлення (відновлення) та узгодження меж земельної ділянки в натурі, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Марковича, 10, а також зобовязати ОСОБА_6 Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області прийняти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Марковича, 10 без погодження меж із суміжним земелекористувачем.

В судове засідання позивачі не зявилися, їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічних викладених в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали до суду свої заперечення та просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 Держгеокадастру у м. Дніпро Дніпропетровської області свого представника до судового засідання не направило, надіслало відзив на позовну заяву та просили в задоволені позову відмовити.

Заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками домоволодіння № 10 по вул. Марковича Дмитра в м. Дніпрі, що підтверджується Договорами дарування, укладеними 22.11.2016 року та посвідченими приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровими номерами № 902 та № 905.

В 2017 році позивачі звернулися до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 010016, із заявою виконати роботи із складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Дніпро, вул. Дмитра Маркевича, 10.

В подальшому, інженером-землевпорядником ОСОБА_8 було розроблено технічне завдання №111 на виконання геодезичних робіт з встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та розроблена вищезазначена технічна документація, яка включає в себе ОСОБА_8 встановлення (відновлення) та узгодження меж земельної ділянки в натурі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Детально дана процедура врегульована Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376.

Відповідно до п.2.8 Інструкції від 18 травня 2010 року № 376 "Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками" вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі включає: план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки.

Відповідно до п.3.12 Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до п. б ч.2 ст. 198 ЗК України погодження меж із суміжними власниками та землекористувачами здійснюється при проведенні кадастрових зйомок, за звичай для відновлення меж земельних ділянок, що вже перебувають у користуванні особи.

Такі зйомки проводяться найчастіше в процесі підготовки матеріалів для приватизації або передачі в оренду відповідної земельної ділянки.

У випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а із мотивів відмови , якщо вони озвучені.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами акт визначення та погодження меж не підписаний.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визначено перелік способів захисту порушених прав та інтересів в судів, а способи захисту порушених прав на земельні ділянки встановлені ст. 152 ЗК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угод недійсними; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Приватизація позивачем земельної ділянки без погодження меж із співвласниками не позбавляє останнього права звернутися до суду за захистом своїх прав у випадку, якщо він вважає, що приватизація земельної ділянки у таких межах порушує його права.

Згідно з частиною 3 ст. 158 ЗК України, земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок , які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачами в судовому засіданні не надано належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували те, що позивачі зверталися до відповідачів з проханням погодити акт визначення та погодження земельної ділянки в натурі та передача межових знаків на зберігання і йому в цьому було відмовлено.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зазначене свідчить, що акт погодження (встановлення), закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі межових знаків на зберігання є складовою частиною технічної документації із землеустрою і самостійного значення не має та не призводить до виникнення, зміни чи припинення прав на земельну ділянку.

Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Оскільки погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача зі сторони відповідачів відбулося у формі відмови, то таке погодження має бути прийняте і враховане органом місцевого самоврядування при підготовці технічної документації із землеустрою щодо складання документа, який засвідчує право на земельну ділянку позивача, та при розгляді питання щодо передачі земельної ділянки у приватну власність.

За положеннями ч. 1, 10,11ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього кодексу.

Відповідно до положень норм ст.. 16, 391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом , що є адекватним змісту порушеного права , який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право .

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного, ст.ст.88,118, 120, 152,158,198 ЗК України, керуючись ст.ст. 76-81, 263-265,268,273,280,281 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 Держгеокадастру у м. Дніпро Дніпропетровської області, про зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя О.Г. Скрипник