Справа № 524/1807/18
Провадження №2/524/1366/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини,-
22 березня 2018 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 коштів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною відповідного віку.
Вказувала, що проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на дитину і сім'ю не надає.
Ухвалою судді від 16 квітня 2018 року було відкрито провадження у справі, визначено та залучено сторін у справі, призначено у порядку загального позовного провадження судове засідання (а.с.16).
Ухвалою суду від 30 липня 2018 року було залучено до участі у справі третьою особою ОСОБА_4 (а.с.40).
Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, про що надали письмові заяви. Позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила стягнути з відповідача кошти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку до досягнення дитиною відповідного віку. Відповідач не заперечував сплачувати кошти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини доходів.
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не прибула з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно засобами рекомендованого поштового звязку.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Судом достовірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2005 року до лютого місяця 2018 року.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та перебуває на утриманні матері позивача у справі.
Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть.
Відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги позивачеві на утримання дитини не надає.
Третя особа ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За ч. 3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій
Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 1 ст.183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка
буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобовязання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоровя, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обовязок по утриманню дитини є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною.
Відповідач не надав суду жодних належних і допустимих, безспірних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини.
На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також враховуючи матеріальне становище позивача, згоду відповідача з позовом щодо сплати аліментів, недопущення погіршення матеріального становища позивача і малолітньої дитини та одночасно відповідача і третьої особи ОСОБА_4, а також малолітньої дитини відповідача та третьої особи, що мають істотне значення, їх рівні права на одержання від батька матеріальної допомоги, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
При цьому, суд погоджується з розміром аліментів, запропонованого відповідачем, оскільки такий розмір є найбільш сприятним та справедливим як стосовно сторін, так і щодо належного утримання дитини.
Тому, суд, виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, рівності обовязку батьків щодо її утримання, відсутності домовленості сторін щодо розміру аліментів, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача кошти на утримання дитини малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Крім того, суд враховує, що випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України щодо зменшення відсотку прожиткового мінімуму для дитини не встановлено.
Відповідно п. 7 ч.1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.
Керуючись ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 14, 57 - 59, 208, 209, 212 - 215, 218, 367 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, кошти на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_3, в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, а також на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Рішення в частині стягнення сум платежу за один місяць виконати негайно.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області безпосередньо або через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти діб з дня проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: