ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 702/619/16-ц

провадження № 61-8935св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕкспоБанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕкспоБанк» Кошути Дмитра Євгеновича на рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року, ухвалене у складі колегії суддів: Качана О. В., Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ЕкспоБанк» (далі - ПАТ «КБ «ЕкспоБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 22 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ЕкспоБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ЕкспоБанк», і ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 116/АК-2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 21 жовтня 2014 року і зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних. Поручителем за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4 є ОСОБА_5 відповідно до укладеного з ним договору поруки від 22 жовтня 2007 року.

Оскільки позичальник неналежно виконує свої кредитні зобов'язання і станом на 27 квітня 2016 року має заборгованість у розмірі 25 144,59 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 24 810,26 доларів США і заборгованість за процентами - 334,33 доларів США, а також заборгованість за комісією у розмірі 6 314,06 гривень, позивач просить стягнути вказані суми з ОСОБА_4 і поручителя ОСОБА_5 солідарно.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 1 липня 2016 року, ухваленим у складі судді Ротаєнко Д. С., позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ЕкспоБанк» заборгованість за кредитним договором № 116/АК-2007 від 22 жовтня 2007 року у розмірі 25 144,59 доларів США і 6 314,06 гривень. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 8 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ЕкспоБанк», пред'явлених до ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «ЕкспоБанк» частково, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості у зазначеному банком розмірі. Відмовляючи у задоволенні вимог, пред'явлених до ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск банком шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до поручителя, у зв'язку з чим порука ОСОБА_5 за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4 припинена.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 1 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «ЕкспоБанк», пред'явлених до ОСОБА_5, рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалося.

Відмовляючи у замовленні позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції виходив з недоведеності заявленого до стягнення розміру заборгованості, оскільки банк не надав суду деталізованого розрахунку заборгованості, а наявні у справі довідка про суму боргу і виписка по особовому рахунку позичальника не містять даних про щомісячні нарахування за кредитом і порядок зарахування сум, сплачених на його погашення.

У грудні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію ПАТ «КБ «ЕкспоБанк» Кошута Д. Є. звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 1 липня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник зазначає, що апеляційний суд не надав належної оцінки наявній у матеріалах справи виписці по рахунку ОСОБА_4 і здійсненому банком розрахунку заборгованості, які у сукупності належним чином підтверджують розмір заборгованості відповідача.

Вказує, що у розрахунку заборгованості зазначено її загальний розмір, а виписка по рахунку містить дані щодо дат і сум погашення щомісячних платежів, що не враховано судом апеляційної інстанції.

Доводів щодо незаконності судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_5, касаційна скарга не містить.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У січні 2017 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких послалася на безпідставність її доводів. Зазначила, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявленого позивачем до стягнення розміру заборгованості, оскільки належним чином виконаного розрахунку заборгованості банк не надав. За відсутності такого розрахунку суд позбавлений можливості вирішити подану нею заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ЕкспоБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ЕкспоБанк», і ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 116/АК-2007, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 21 жовтня 2014 року і зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних.

Заборгованість за кредитом підлягала погашенню шляхом здійснення щомісячних платежів (пункт 3.5 договору кредиту, графік прогнозованих погашень по кредиту).

У забезпечення виконання вказаного кредитного договору 22 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ЕкспоБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ЕкспоБанк», і ОСОБА_5 укладено договір поруки від 22 жовтня 2007 року.

Також належне виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечувалося заставою транспортного засобу, який купується позичальником за рахунок кредитних коштів, - Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1 (пункт 2.2 договору кредиту).

У 2011 році ОСОБА_4 передала ПАТ «КБ «ЕкспоБанк»у рахунок погашення заборгованості за кредитом автомобіль Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_1. Відомостей про суму коштів, за яку реалізовано заставний автомобіль, матеріали справи не містять, проте 16 січня 2012 року банк зарахував в рахунок погашення кредитної заборгованості 6 904,67 доларів США, що може бути отриманою від продажу транспортного засобу сумою коштів.

Оцінивши поданий банком розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції встановив, що даний розрахунок містить відомості щодо загальних розмірів заборгованості позичальника станом на 27 квітня 2016 року (заборгованість за кредитом - 24 810,26 доларів США, заборгованість за процентами - 334,33 доларів США і щомісячна комісія - 6 314,06 гривень), проте не містить даних щодо дат і розмірів нарахування щомісячних платежів, застосовуваної банком процентної ставки, даних про періоди прострочення погашення заборгованості, розміри сплачених у рахунок погашення кредиту сум із зазначенням порядку їх зарахування, даних щодо періодів і розмірів нарахування штрафних санкцій та комісії.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості позичальник здійснила 16 січня 2012 року в розмірі 100 доларів США.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_4 заявила про застосування наслідків спливу позовної давності.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (статті 261, 267 ЦК України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Встановивши, що ПАТ «КБ «ЕкспоБанк» не надав суду розрахунку заборгованості за договором кредиту № 116/АК-2007, який деталізує зміст і обсяг відповідальності боржника ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність заявленої до стягання суми боргу і пред'явлених до ОСОБА_4 позовних вимог.

Оскільки відповідач заявила про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту, яким передбачено окремі щомісячні платежі, що деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, відсутність чіткого і обґрунтованого розрахунку заборгованості позбавила апеляційний суд можливості перевірити доводи ОСОБА_4 щодо пропуску банком строку звернення до суду з вимогами про стягнення певних платежів.

За відсутності можливості перевірити дотримання ПАТ «КБ «ЕкспоБанк» строку звернення до суду з вимогами про стягнення боргу, деталізованого щомісячними платежами, і перевірити правильність зарахування сум, отриманих від продажу заставного майна, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду, відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи заявника про те, що розмір заборгованості ОСОБА_4 належним чином підтверджується довідкою про розмір заборгованості і випискою по рахунку позичальника, відхиляються касаційним судом. Суд апеляційної інстанції, оцінивши вказані докази, зазначив про відсутність у розрахунку і виписці відомостей про дати і розміри нарахування щомісячних платежів, застосовуваної банком процентної ставки, періоди прострочення виконання зобов'язання, розміри сплачених у рахунок погашення кредиту сум із зазначенням порядку їх зарахування, даних щодо періодів і розмірів нарахування штрафних санкцій та комісії.

Про відсутність у поданому банком розрахунку деталізації змісту її кредитного зобов'язання ОСОБА_4 зазначила у поданій нею на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі, проте ПАТ «КБ «ЕкспоБанк» вказаний недолік не усунув, натомість просив суд апеляційної інстанції розглядати справу за відсутності представника банку.

Порушень судом апеляційної інстанції норм цивільного процесуального законодавства, які унеможливили з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення апеляційного суду у відповідній частині без змін.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_5, заявником не оскаржуються, тому у цій частині судові рішення касаційним судом не переглядаються.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осібна ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ЕкспоБанк» Кошути Дмитра Євгеновича залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик