ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 332/4927/15

провадження № 61-7869св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4і ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2016 року, ухвалене у складі судді Андрюшиної Л. А., та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Бабак А. М., Спас О. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначали, що 27 жовтня 2012 року між ними та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 укладено нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за яким покупці ОСОБА_4 таОСОБА_5 передали продавцям ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдаток у розмірі 114 301 грн, що еквівалентно 14 000 доларів США. За умовами попереднього договору основний договір купівлі-продажу повинен бути укладений у строк до 27 листопада 2012 року.

Гроші у вказаній сумі передані ОСОБА_6

Також за умовами договору, у разі безпідставної відмови продавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від укладення основного договору купівлі-продажу, останні повинні повернути кошти у подвійному розмірі.

У вказаний у договорі строк ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для укладення договору не з'явились.

Посилаючись на вчинення відповідачами щодо позивачів шахрайських дій і на порушення відносно ОСОБА_6 кримінального провадження, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просили стягнути з ОСОБА_6 14 000 доларів США і 1 040 грн, сплачених за послуги нотаріуса, у відшкодування майнової шкоди та 100 000 грн - у відшкодування моральної.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт заволодіння грошовими коштами позивачів внаслідок вчинення щодо них шахрайських дій доведено вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України. Цим же вироком вирішено цивільний позов ОСОБА_4 таОСОБА_5 і з ОСОБА_7 стягнено на їх користь 16 140 доларів США і 1 387, 6 грн на відшкодування майнової шкоди та по 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди кожному. Зазначене виключає можливість повторного відшкодування як майнової, так і моральної шкоди з іншої особи - ОСОБА_6, оскільки його вина не встановлена та не доведена; винним визнано іншу особу, отже подвійне стягнення шкоди з різних осіб за тим самим зобов'язанням не передбачено законодавством.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, зазначивши, що воно є законним та обґрунтованим і постановлено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили рішення без належного дослідження фактичних обставин справи щодо підписання ОСОБА_6 попереднього договору та отримання від них коштів, тому саме він повинен відповідати за невиконання договору. При цьому, на думку заявників, постановлення вироку щодо іншого учасника попереднього договору -ОСОБА_7 та стягнення з нього 16 140 доларів США і 1 387,60 грн на відшкодування майнової шкоди та по 10 000 грн на відшкодування моральної, не має правового значення при вирішенні даного позову. До того ж, кримінальне провадження також порушено й щодо ОСОБА_6, хоча і не вирішено.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_6 посилається на те, що судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставні; проведення досудового розслідування не може бути підставою для визнання його винним у вчиненні шахрайських дій щодо позивачів; винним у завданні шкоди позивачам визнано саме ОСОБА_7, за що його і засуджено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та ухвалою цього ж суду від 9 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з другого боку підписано нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу квартири.

Після підписання попереднього договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали ОСОБА_7 суму, еквіваленту 14 000 доларам США.

Згідно з п. 11 договору, у разі безпідставної відмови від виконання своїх зобов'язань продавцями квартири останні повинні повернути 14 000 доларів США ОСОБА_5

Проте у строк, визначений у договорі, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до нотаріуса для підписання основного договору купівлі-продажу не з'явились, у зв'язку з чим ОСОБА_4 таОСОБА_5 понесли додаткові витрати на оплату послуг поштового зв'язку і нотаріуса, пов'язані із викликом ОСОБА_6 і ОСОБА_7 до нотаріуса.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за те, що він 13 жовтня 2012 року, маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом отримання завдатку для погашення заборгованості з оплати комунальних послуг за квартиру, з метою подальшого її продажу потерпілим, завідомо знаючи про те, що на дане нерухоме майно накладено більше п'яти арештів, незаконно заволодів грошовим коштами ОСОБА_4 та ОСОБА_5у розмірі 1 000 доларів США, що є еквівалентом суми 7 993 грн, а також грошовими коштами у розмірі 500 доларів США, що є еквівалентом суми 3 996, 50 грн., які він отримав 16 жовтня 2012 року, про що ОСОБА_7 написав відповідні розписки. 27 жовтня 2012 року, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса, ОСОБА_7, ОСОБА_4 таОСОБА_5 уклали попередній договір, посвідчений нотаріально, про зобов'язання в майбутньому в строк до 27 листопада 2012 року укласти договір купівлі-продажу часток квартири. Відповідно до п. 2.4 попереднього договору сума завдатку склала 114 310 грн, що є еквівалентом 14 000 доларів США, які передані ОСОБА_7 потерпілою ОСОБА_5

27 листопада 2012 року у строк, призначений для укладення договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_7 до нотаріальної контори не з'явився. Вироком встановлено, що ОСОБА_7 своїми злочинними діями завдав потерпілим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 майнової шкоди у сумі 126 299,50 грн., тобто вчинив шахрайство, яке завдало потерпілим значної шкоди. Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 України; цивільний позов потерпілих частково задоволений і стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частках майнову шкоду, завдану злочином, у сумі 16 410 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 вересня 2014 року еквівалентно 209 497,20 грн, а також 1 387, 6 грн, та відшкодовано моральну шкоду в сумі по 10 000 грн кожному. У задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посилались на те, що шкоду їм також завдано через шахрайські дії ОСОБА_6

Так, згідно зі статтею 3 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями статті 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті1167 ЦК України).

За частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирішуючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, у межах підстав позову застосували положення частини першої статті 1166 ЦК України, частини першої статті 1167 ЦК України, частини першої статті 1177 ЦК України і зазначили, що винним у вчиненні шахрайських дій відносно ОСОБА_5та ОСОБА_4 визнано саме ОСОБА_7 ОСОБА_5 і ОСОБА_4 захистили свої порушені права шляхом подання позову у межах кримінальної справи до особи, винної у шахрайських діях щодо них, і цей позов вирішено судом.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року на користь позивачів стягнена майнова і моральна шкода.

Касаційний суд погоджується з такими висновками судів, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, щодо неналежної оцінки умов угоди та невстановлення судами, що саме ОСОБА_6 отримував від позивачів гроші, тому повинен нести відповідальність, передбачену договором, у вигляді повернення авансу у подвійному розмірі, відносяться до переоцінки доказів у справі, їх належності та допустимості, тому не є підставою для скасування судових рішень, ураховуючи підстави позову.

Судами при розгляді позову, поданого позивачами з підстав завдання шкоди неправомірними діями ОСОБА_6, надана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наявними у справі доказами, висновки судів відповідають обставинам справи, правильно визначено характер спірних правовідносин і застосовано правові норми, що їх регулюють, які доводами касаційної скарги не спростовані.

Встановивши, що винним у вчиненні щодо позивачів шахрайських дій визнано ОСОБА_7, якого засуджено вироком суду та стягнено на користь позивачів майнову та моральну шкоду, завдану цим злочином, суди обґрунтовано відмовили у позові до ОСОБА_6, відносно якого кримінальна справа не порушена.

В силу статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов'язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4і ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 2 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов О. В. Ступак Г. І. Усик