Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарях Грінкевич А.І., Івашко О.Л.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування,

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа: ГТУЮ у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5.), з яким вона з лютого 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю, була пов'язана з ним спільним побутом, мала взаємні права та обов'язки, вони піклувалися одне про одного, однак не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу, оскільки ОСОБА_5 перебував у тяжкому стані, вживав наркотичні засоби, а тому в силу свого стану здоров'я потребував її догляду. Так, протягом 7 років вона проживала разом з ОСОБА_5, який знаходився у безпорадному стані через вживання наркотичних засобів, за свої особисті кошти позивач купувала ліки та медичні препарати для покращення стану його здоров'я. Також вона оплачувала витрати на комунальні послуги та квартирну плату. Відповідач, будучи сестрою померлого, не приймала ніякої участі у покращенні становища свого брата, не переймалася його здоров'ям, не надавала йому допомоги. Зазначає, що факт спільного проживання можуть підтвердити свідки, лист з виправної колонії, де перебував ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Позивач звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею не було надано документів, що підтверджували її відносини з померлим ОСОБА_5

Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року заяву позивача про забезпечення доказів залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Десятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_5

В жовтні 2018 року відповідач подала відзив на позовну заяву з якого вбачається, що позовні вимоги нею не визнаються виходячи з наступного. Так, твердження позивача про проживання з померлим ОСОБА_5 не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки останній неодноразово перебував в місцях позбавлення волі та у померлого не було спільного побуту, розподілу сімейних обов'язків та сімейного бюджету з позивачем. Більш того, позивач мала місце для ночівлі окремо від померлого, кожен з них вів окреме особисте життя, про яке один одному не розповідали.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5, однією сім'єю без шлюбу з лютого 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 року та надати ОСОБА_1, яка є спадкоємцем четвертої черги померлого ОСОБА_5, право на спадкування разом зі спадкоємцем за законом другої черги ОСОБА_3, яка має право на спадкування.

Відповідач та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні просять відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Представник третьої особи - ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду пояснення, в яких просить суд розглянути справу у відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Звертаючись до суду з позовом позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_5 починаючи з лютого 2011 року і по день його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

За змістом ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підстав шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Тобто, поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов'язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім'ю, але статусу подружжя не набувають.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що з листа начальника Дніпровського УП ГУНП в м. Києві № в1412/125/50.2018 від 21 лютого 2018 року вбачається, що був здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_1, опитані мешканці вказаного будинку, а саме з квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 повідомили, що ОСОБА_1 спільно проживала з мешканцем квартири АДРЕСА_1 даного будинку ОСОБА_5 протягом останніх п'яти років, вели спільне господарство та проживали однією сім'єю. Останніх чотири роки ОСОБА_5 ніде не працював та жили за кошти, які заробляла ОСОБА_1 (а.с. 10).

З повідомлення в.о. начальника державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» за № 05/1114 від 01 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 відбував покарання в Бучанській виправній колонії (№ 85) з 14 лютого 2011 року по 23 березня 2013 року. ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_5 07 квітня 2011 року - короткострокове побачення тривалістю дві години (а.с. 11).

З повідомлення в.о. начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)» за № 20-541 від 07 лютого 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 у період з 05 лютого 2016 року по 19 жовтня 2016 року відбував міру кримінального покарання в державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)». Протягом цього періоду ОСОБА_1 два рази прибувала до засудженого ОСОБА_5 на короткострокове побачення, а саме 11 квітня 2016 року та 11 липня 2016 року. Крім цього, засуджений ОСОБА_5 п'ять разів отримував передачі від ОСОБА_1, а саме: 22 березня 2016 року, 11 квітня 2016 року, 11 липня 2016 року, 26 липня 2016 року та 21 серпня 2016 року (а.с. 12).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що з позивачем він перебуває у дружніх стосунках з 2008 року, а можливо і раніше, а відповідач - сестра ОСОБА_5, з яким він дружив з 1989 року та являвся їх сусідом. З позивачем він познайомив померлого приблизно в 2010 році, з яким вони почали зустрічатися. В подальшому, з 2011 року вони почали спільно проживати, жили в помешканні то у ОСОБА_1, то у ОСОБА_5, і він вважав її своєю дружиною. Коли ОСОБА_5 відбував покарання в місцях позбавлення волі, ОСОБА_1 проживала у його квартирі АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що з позивачем вона перебуває в дружніх стосунках з 2010 року, та являється сусідкою відповідача з 1989 року. Від ОСОБА_6 вона дізналася, що позивач почала проживати з ОСОБА_5, жили вони разом з 2011 року по 2018 рік, а саме по день смерті останнього. Вони вели спільне господарство, однак, всі фінансові питання в їх сім'ї вирішувала ОСОБА_1 Вона приходила часто в гості до сім'ї позивача та ОСОБА_5 та бачила, як позивач поводила себе у квартирі, як дружина померлого.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що з позивачем ОСОБА_1 вона знайома зі школи, оскільки вона є однокласницею її брата, а відповідач - це її сусідка. Померлий ОСОБА_5 особисто їй казав, що ОСОБА_1 являється його квартиранткою з осені 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїй вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивачем не надано доказів і судом не встановлено факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 саме однією сім'єю (доказів придбання майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо), не встановлено і обставин того, що вони були пов'язані спільним побутом, мали будь-які взаємні права та обов'язки.

Представлені суду докази, якими ОСОБА_1 обґрунтовувала свої посилання на ведення спільного побуту з померлим ОСОБА_5, й водночас про надання йому матеріальної допомоги та піклування над ним, не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство. Крім цього, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_9 тривалий час, а саме більше двох років, перебував в місцях позбавлення волі.

Крім того, судом не встановлено обставин, необхідних для задоволення позовної вимоги щодо надання ОСОБА_1, яка є спадкоємцем четвертої черги померлого ОСОБА_5, права на спадкування разом зі спадкоємцем за законом другої черги.

Так, за змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, батьками якого записані: батько ОСОБА_10, мати ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, виданого Дніпровським ЗАГС 23 березня 1979 року (а.с. 82 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, виданого Відділом державної реєстрації смерті ГТУЮ у м. Києві 10 січня 2018 року (а.с. 81).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 травня 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-604, ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 90 зворот).

29 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її брата ОСОБА_5 (а.с. 80).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 03 липня 1973 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, батьками якої записані: батько ОСОБА_10, мати ОСОБА_11 (а.с. 82).

10 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її громадянського чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 96).

10 липня 2018 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидовою Т.М. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_1 не надала документи, які підтверджують її відносини з померлим (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім'єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п'ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім'єю.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з роз'яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення (Витяг)» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтво про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки із по господарських книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і не рухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності), заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем не доведена, відповідними засобами доказування, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

Навпаки, в судовому засіданні встановлено, що померлий ОСОБА_5 в період з 14 лютого 2011 року по 23 березня 2013 року, та з 05 лютого 2016 року по 19 жовтня 2016 року перебував в місцях позбавлення волі, а тому не позивач не могла проживати з ним в цей період.

Оскільки в судовому засіданні не знайшла підтвердження обставина проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не встановлено обставин того, що вони були пов'язані спільним побутом, мали будь-які взаємні права та обов'язки та жодних доказів на підтвердження вказаного факту позивачем не надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ГТУЮ у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 21 СК України, ст.ст. 1259, 1264 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-80, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-я особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2018 року.

Суддя Н.О.Яровенко