24.04.2018 Єдиний унікальний номер 205/259/18
Провадження № 2/205/1203/18
24 квітня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Шавули В.С.
за участю секретаря Джурко Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -
Позивач 16 січня 2018 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 2-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2003 року із позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.
24 липня 2004 року позивач повторно уклав шлюб із ОСОБА_4, від якого народились діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Зважаючи на нову родину, збільшення кількості осіб, що знаходяться на утриманні, значний зріст вартості комунальних послуг, позивач опинився в скрутному матеріальному становищі, у звязку із чим, був вимушений звернутися до суду із даним позовом.
Враховуючи вищевикладене позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.11.2003 року, на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частина на 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач в особі свого представника договором адвоката ОСОБА_7 до суду надав письмову заяву, в якій представник просить розгляд справи проводити без своєї участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.23).
Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв та відзиву на позов не надавала.
У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.
В ході судового розгляду встановлено, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2003 року видано виконавчий лист, яким стягуються аліменти з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше Ѕ частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи із 09.10.2003 року, і до повноліття дитини, на користь матері ОСОБА_2 (а.с.5).
ОСОБА_1 повторно уклав шлюб 24 липня 2004 року із ОСОБА_4 (а.с.8), від якого народились діти ОСОБА_5, 31.12.2013 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9,10).
Із довідки виданої ПАТ «Дніпропетровський агрегатний завод» вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника виробництва, сума аліментів утриманих із заробітної плати за період із 01.07.2017 року по 30.11.2017 року становить 14 187,14 грн. (а.с.6).
Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.
У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.
Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, - якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
У виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь відповідача в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що матеріальне становище платника аліментів, з урахуванням сплати аліментів відповідачу і наявності у нього інших утриманців дозволяє йому сплачувати аліменти на користь відповідача в розмірі визначеному рішенням суду від 21.11.2003 року, а докази, які надав суду позивач, суд вважає не достатніми для зменшення розміру аліментів.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та взагалі недоведеними, у звязку із чим, відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст..141 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 192, 194 СК України, ст.ст. 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268, 280-282 ЦПК України, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складений 04 травня 2018 року.

Суддя В.С. Шавула