Провадження № 2/761/1788/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Шлапаковій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будшляхмаш» про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Будшляхмаш» згідно кого просив суд зобов'язати відповідача надати позивачу інше вільне житлове приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1, замість займаної ним кімнати НОМЕР_1 та видати ордер на вільну житлову площу у гуртожитку. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 14.12.1984 року (тимчасово), а з 27.03.1992 р. постійно зареєстрований у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ПАТ «Будшляхмаш». З 09.04.1984 р. по 16.10.2012 р. працював на вказаному підприємстві відповідача, що становить 28 років. Позивачу була надана у користування кімната НОМЕР_1 (койкомісце), при цьому в порушення вимог законодавства не видано ордер. ОСОБА_1 зазначає, що сплачує всі нараховані комунальні послуги та не має заборгованості по ним. Керівництво підприємства відповідача на власний розсуд здає в оренду кімнати гуртожитку на платній основі сторонній особам, підселяє людей, які не є працівниками підприємства, при цьому не враховуючи думку проживаючих на законних підставах. Як стало відомо позивачу, постановою Господарського суду Сумської області від 16.09.2014 р. відповідача було визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру. Гуртожиток в якому зареєстрований позивач має бути переданий на баланс КМДА, але по даний час знаходиться на балансі відповідача. Ордеру на кімнату у гуртожитку позивач не отримував, але 31 рік зареєстрований за даною адресою, працював 28 років на підприємстві, до йому право вимагати надання іншого жилого приміщення. На час звернення до суду ОСОБА_1 виселяють із гуртожитку, не видають ордеру на житло, а ні іншого документу, що б підтвердив право на проживання та зайняття жилого приміщення. Кімнату де був зареєстрований позивач передали орендарям. В наданні іншого вільного житла теж відповідач відмовляє. Іншого житла у власності та користуванні позивач немає. У зв'язку із вказаними діями відповідача порушуються права ОСОБА_1

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2015 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду, копію позову з відповідними додатками направлено відповідачам.

Позивачем у червні 2016 року було змінено позовні вимоги, згідно яких просив скасувати ордер, виданий ОСОБА_1 на житлове приміщення АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача надати ОСОБА_1 інше вільне житлове приміщення в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2017 р. справу передано на повторний автоматичний розподіл у зв'язку зі звільненням судді ОСОБА_2., здійснено повторний автоматичний розподіл справи та визначено головуючого суддю.

14.11.2017 р. суддею Шевченківського районного суду м. Києва винесено ухвалу про прийняття справи до провадження, справу призначено до розгляду.

07.02.2018 року у судовому засіданні у зв'язку із набранням чинності змін до ЦПК України вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи викладені в позові, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як зазначає позивач, він з 09.04.1984 р. по 16.10.2012 р. працював у ПАТ «Будшляхмаш», що становить 28 років.

ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_1, гуртожиток (без проживання) тимчасово з 14.12.1984 р., постійно з 27.03.1992 р. по теперішній час, що підтверджується довідкою виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 08.07.2015 р.

Довідками від 09.07.2015 р. та 17.11.2015 р. ПАТ «Будшляхмаш» підтверджується відсутність заборгованості по квартплаті за койкомісце у кімнаті АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що ПАТ «Будшляхмаш» було виселено його із кімнати АДРЕСА_1 де він постійно проживав.

Відповідно до положень Глави 4 ЖК єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку.

Частиною 2 статті 128 ЖК передбачено, що жила площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету.

Відповідно до статті 129 ЖК на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу.

Аналогічне положення міститься в п. 10 Розділу II Примірного Положення про гуртожитки, в якому зазначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

У подальшому, позивачу було видано ордер від 20 травня 2015 року № 69 на жилу площу в гуртожитку на право зайняття з сім'єю з 1 особи жилої площі 1/2 кімнати, площею 29,70 кв.м. по АДРЕСА_1.

Водночас, ОСОБА_1 вказує, що надане приміщення є нежилим та являється колишньою їдальнею.

На запит суду щодо надання поверхового плану гуртожитку по АДРЕСА_1, КМ БТІ 29.08.2016 р. було повідомлено, що згідно з даними Бюро в м. Києві по нежитловому фонду нежитлові приміщення/будівлі за адресою АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстровані.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, згідно до ч. ст. 15 ЦК України.

В свою чергу Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, а судом не отримано відповідних доказів, що приміщення, яке було надано ОСОБА_1 на підставі ордеру на право зайняття жилої площі в гуртожитку є нежилим та непридатне для проживання, тому підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 відсутні.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 133, 141, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 128, 129 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Будшляхмаш» про зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: