Справа № 454/1273/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2018 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я., Кочмар Н.Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокаля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням-,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з наступних підстав:

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Також в суд надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3, відзив мотивований наступним:

позивачка ставить вимоги, щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням по вул..Шевченка, 34 у с.Волиця, Сокальського району Львівської області.

Ознайомившись із позовною заявою та доводами позивачки, відповідач вважає за доцільне подати відзив на вищевказаний відзив, вказавши в ньому свої заперечення.

Оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивачки та докази, якими вони підтверджуються, вважаю позов ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та таким, що не ґрунтується на вимогах Закону, оскільки Позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступних підстав:

1.Позивачка в обґрунтування підстав звернення до суду із позовом вказує на те, що остання є власником житлового будинку по вул. Шевченка, 34 у с.Волиця, Сокальського району на підставі свідоцтва про право власності на будинок виданого 04.08.2000 року.

Вказує на те, що Відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, однак, протягом 20 років не проживає у ньому, а проживає ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, зазначає, що у звязку із наявністю неприязних відносин з Відповідачем, останнє не бажає із ним проживати.

Дані твердження Позивачки не відповідають дійсності і спрямовані на введення суду в оману.

Згідно штемпелю про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України на імя ОСОБА_2 серії КЛ №027339, вбачається, що останній з 23.07.1997 р. є зареєстрованим у вищевказаному будинку.

Даний будинок був збудований 1962 р. ще дідом Позивача, та згідно свідоцтва про право власності за №004801 від 04.08.2000 р. на даний час належить сестрі Позивача - ОСОБА_1.

У вищевказаному будинку ОСОБА_2 проживає близько 50 років.

Окрім цього, у даному будинку проживає, батько сторін ОСОБА_4, сестра Позивачки ОСОБА_1, а також дочки останньої ОСОБА_1, ОСОБА_5 із своїми сімями.

Однак, у звязку із подіями на «Майдані» та подальшим проведенням АТО, де Позивач проходив службу, у звязку із чим, періодично був відсутній за місцем реєстрації.

Повернувшись зі служби, Позивач виявив намір проживати за місцем своєї реєстрації, а саме у будинку по вул. Шевченка, 34 у с.Волиця Сокальського району, у кімнаті в якій він проживав із часу свого народження.

Однак, його кімната була зачинена на ключ, а сестра Позивача відмовила йому у наданні житлової кімнати, повідомивши, що він не має місця для проживання у даному будинку, так як у ньому проживає вона із своїми дочками та внуками.

За спільною домовленістю з Позивачкою, ОСОБА_2 тимчасово пішов проживати у будинок по вул..Рокетна, 13 у с.Волиця, Сокальського району, який також належить Позивачці. Позивачка, гарантувала йому те, що останній може вільно користуватись кімнатою у даному будинку і не буде чинити перешкод у його проживанні. Однак, невдовзі, родина Позивачки (чи сама Позивачка) пошкодила двері до його кімнати, звідки пропали його особисті речі. На запитання де він має жити Позивачка та її родина повідомили йому, що він не має права проживати ні по вул..Шевченка, 34 ні по вул..Рокетна, 13 у с.Волиця. Окрім цього, пригрозили йому, що якщо з будинковолодіння по вул..Рокетна, 13 у с.Волиця пропадуть якісь речі то вони його «живцем» спалять у тому будинку.

У звязку із такою позицією Позивачки, та порушенням попередніх домовленостей, останній повідомив, що має право проживати у будинку по вул..Шевченка, 34 у с.Волиця, а саме за місцем його реєстрації у батьківській хаті. Однак, Позивачка вигнала його із даного будинку.

Так, згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20.09.2017 р. яке залишене без змін постановою апеляційного суду Львівської області від 28.03.2018 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні кімнатою у житловому будинку №34 по вул.Шевченка, у с.Волиця, Сокальського р-ну.

Дане рішення набрало законної сили. ОСОБА_2 з метою його виконання звернувся до Сокальського РДВС ГТУЮ у Львівській області з метою його виконання.

Так, згідно постанови державного виконавця від 21.05.2018 р. про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_2 вселено у житлову кімнату у спірному будинку.

З огляду на це судовим рішенням яке набрало законної сили та фактично виконане, встановлено обставини з приводу збереження права на проживання ОСОБА_2 у даному будинку.

Також, хочу наголосити на тому що відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З огляду на вищенаведене, вважаю, що Позивачка зловживаючи своїми правами та діючи недобросовісно, подає завідомо безпідставний позов.

Адже, вищезгаданими судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 чинилися перешкоди ОСОБА_2 у проживанні в спірному житлі, а отже останній є таким що не втратив право на проживання в житловому приміщенні.

Також, у даній позовній заяві позивачка вже посилається на норми ст.405 ЦК України та ст.116 ЖК України, якою фактично визнає, що Відповідач являється членом її сімї. Хоча у попередніх судових процесах, а саме Позивачка вже другий раз звертається із аналогічним позовом, який був залишений без розгляду, та у справі за позовом ОСОБА_2 про вселення, остання вказувала, що такий не являється членом її сімї.

Також хочу звернути увагу суду на те, що Позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження обставин викладених у позовній заяві.

Так, остання додає акт від 05.05.2018 р. складеного депутатом Великомостівської міської ради, згідно якого вбачається, те, що ОСОБА_2 не проживає у спірному житлі з 1997 року і особистих речей у будинку не виявлено.

Просить критично оцінити даний акт, оскільки по перше, як депутат може посвідчити акт про не проживання ОСОБА_2 з 1997 року ? Акт може лише свідчити про не проживання Відповідача станом на час його складання, а не протягом 20 років.

Що більше, посилання в акті на відсутність речей ОСОБА_2 є безпідставним, адже як депутат може встановити належність конкретній особі речей

Що більше, як відповідач вказував вище, у звязку із чиненням перешкод у проживанні ОСОБА_2 у проживанні в будинку, такий звертався до суду за захистом свого права. Тому, логічно, що на час складання акту ОСОБА_2 не було у будинку (так як рішення про його вселення виконане лише 21.05.2018 р.)

Аналогічно просить відповідач критично оцінити акт №1160 від 11.10.2017 р., згідно якого на час складання акту ОСОБА_2 не проживав у будинку, так як станом на час його складання тривали судові процеси про вселення Відповідача у спірний будинок через чинення Позивачем перешкод у цьому.

Навпаки хочу звернути увагу суду на те, що неправомірні дії вчиняються не Відповідачем а позивачкою.

Окрім цього, Постановою Апеляційного суду Львівської області було скасовано постанову Сокальського районного суду Львівської області, щодо закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_7 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Так суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суду першої інстанції вказав, що фактично дії ОСОБА_1 містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме умисне позбавлення одним членом сімї іншого члена сімї житла, одягу та іншого майна чи коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, що може призвести до порушення до фізичного чи психологічного здоровя.

Позивачка, як до моменту предявлення позову ОСОБА_2 про його вселення так і вході розгляду даної справи не зверталась до суду із вимогами про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання у спірному будинку. Лише після постановлення Сокальським районним судом Львівської області рішення про задоволення позову про вселення ОСОБА_2 така звернулась до суду із позовом про його виселення.

З огляду на вищезгадані приписи Закону, вважає, що Позивачкою в обґрунтування позову не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що Відповідачем їй чиняться будь які перешкоди у користуванні житлом.

Отже, вимоги Позивачки є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_7 прибули та надали суду пояснення в якому позов підтримують в повному обсязі, просять суд щоб відповідач проживав в тому будинку, де він на даний час проживає та де і зареєстрований, так як в позивача на даний час проживає багато людей, це стало причиною звернення до суду, а також її брат (відповідач) має обіду на її дітей.

В судове засідання відповідач та його представник ОСОБА_3 прибули, надали суду пояснення в яких позов заперечують, в обгрунтування зіслалися на обставини викладені у відзиві.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав:

Згідно ч.І ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема може бути припинення дії, яка порушує право;

Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно норм 4.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 319 ЦК України. Здійснення права власності в

ласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 64 ЖК Української PCP передбачає, що члени сім'ї наймача які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно до свідоцтва про право власності на будівлі від 04.08.2000 року вбачається, що ОСОБА_1 являється власником будинку за адресою вул..Шевченка,34, с.Волиця Сокальського району Львівської області.

Відповідно до ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, але фактично та не проживає.

Згідно до Довідки від 05.05.2018 року виданої виконкомом Двірцівської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 в складі сімї: Батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_8, дочка ОСОБА_9, внук ОСОБА_10, внучка ОСОБА_11, дочка ОСОБА_12 та брат ОСОБА_2.

Відповідно до Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20.09.2017 року суд вирішив, зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житлом, а саме в житловому будинку по вул.Шевченка,34, с.Волиця Сокальського району Львівської області.

Згідно до Постанови Апеляційного суду Львівської області постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львіської області від 20.09.2017 року залишити без задоволення.

На підставі вище наведеного суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням слід відмовити в зв"язку із безпідставністю, оскільки позивачка фактично чинила перешкоди відповідачу у користуванні спірним майном, що підтверджується рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.09.2017 року .

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд.

Головуючий: О. А. Веремчук