Дата документу 24.10.2018
Справа № 334/8067/17
Провадження № 2/334/1643/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на майно та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, Запорізької міської ради, треті особи: ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на майно та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 20.12.2010 року, актовий запис 7897.

За час свого життя та на момент смерті ОСОБА_4 проживав за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією домової книги.

Позивач ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця ОСОБА_4 що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_3.

За час шлюбу 25.07.1994 року чоловік позивача ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу нерухомості №959 з продавцем ОСОБА_2. Предметом цього договору є житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м та складався з: житлового будинку А з мансардою - саманний, обкладений цеглою, житловою площею 66,9 кв.м., житлова прибудова А1 - цеглова, площею 7,6 кв.м., житлова прибудова А3 - пінобетонна, обкладена цеглою, площею 9.0 кв.м., огорожа №1, 2, водопровід №3, сарай Д, б, літня кухня - Б, туалет - Г.

Вказаний договір був укладений за результатами біржових торгів та 25.07.1994 року зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю Універсальною біржею «Хортиця» та 26.07.1994 року зареєстрований у ЗМБТІ в реєстровій книзі №154 запис №24621.

Сторони за договором досягли угоди з усіх істотних умов та фактично виконали договір повністю, оформлення договору відбулося на товарній біржі, що відповідало вимогам діючого на той час законодавства, однак сторони договору не вчинили нотаріального посвідчення такого договору.

Оскільки вказане нерухоме майно, було придбане чоловіком позивача за період їх шлюбу, відповідно до діючих на той час ст. 22, 28 КпШС та ст.112 ЦК України (ред.. 1963р.) вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, на яке кожен з подружжя мав рівні права та рівні долі у спільній сумісній власності.

Таким чином, до спадкової маси входить 1/2 частина цього будинку, інша 1/2 частина будинку належить позивачу, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

За час свого життя ОСОБА_4 заповіту не залишив. Позивач, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину шляхом фактичного проживання разом зі спадкодавцем та шляхом 17.06.2011 року подання заяви про прийняття спадщини до 2-ї Запорізької державної нотаріальної контори де була відкрита спадкова справа №51307559 у спадковому реєстрі, номер у нотаріуса №272, про що наданий витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №27261381 від 17.06.2011 року.

Донька, померлого ОСОБА_4 та позивачки, ОСОБА_3, подала, у встановлений законодавством шестимісячний строк, до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Також на сьогодні не має будь яких заперечень щодо спадкування позивачкою всього спадкового майна.

22.11.2017 року ОСОБА_1 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 у зв'язку із тим, що наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок не відповідає законодавству.

Позивачка просить суд визнати Договір купівлі продажу будинку №959 від 25 липня 1994 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на Універсальній біржі «Хортиця» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю року та 26.07.1994 року зареєстрований у ЗМБТІ в реєстровій книзі №154 запис №24621 - дійсним. Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку визначення долі у спільної сумісної власності подружжя.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив суду також не надала.

Представник Запорізької міської ради просила суд вирішити даний позов на розсуд суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4. (а.с. 10)

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до положень ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою голови квартального комітету №79. Спільно з ним проживали та були зареєстровані дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 (а.с. 76 - звор.)

Позивач ОСОБА_1 є дружиною спадкодавця ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_3, виданим 27.07.1991 р. Першотравневим міськвідділом ЗАГС Луганської області, актовий запис №204. (а.с. 7)

25.07.1994 року було укладено договір купівлі-продажу будинку №959 відповідно до якого, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м та який складається з: житлового будинку А з мансардою - саманний, обкладений цеглою, житловою площею 66,9 кв.м., житлова прибудова А1 - цеглова, площею 7,6 кв.м., житлова прибудова А3 - пінобетонна, обкладена цеглою, площею 9.0 кв.м., огорожа №1, 2, водопровід №3, сарай Д, б, літня кухня - Б, туалет - Г.

Вказаний договір був укладений за результатами біржових торгів на Універсальній біржі «Хортиця» 25.07.1994 року, зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю Універсальною біржею «Хортиця» та 26.07.1994 року у ЗМБТІ було зареєстровано право власності ОСОБА_4 на даний будинок в реєстровій книзі №154 запис №24621. (а.с. 8)

Договір не був посвідчений нотаріально, оскільки відповідно до вимог ст. 15 Закону України від 10.12.1991 №1956-ХІІ «Про товарну біржу» в редакції чинній на момент укладення Договору було визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню; угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

При цьому зазначеною нормою Закону було визначено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

При укладенні Договору сторонами було дотримано всі вимоги статті 15 Закону №1956 та, як зазначалося вище, Договір було виконано повністю і згідно вимог діючого на той час законодавства був визнаний шляхом відповідної на той час державної реєстрації в ЗМБТІ.

Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18.06.1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни у 1996 році, 1997р., але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 р. договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ.

На теперішній час укладений 25.07.1994 року договір №569 купівлі-продажу, посвідчений Універсальною біржею «Хортиця», не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Враховуючи, що 25.07.1994 року ОСОБА_2 як продавець, передала, а ОСОБА_4 прийняв будинок і сплатив продавцеві 2 011,80 рублів, та зареєстрував право власності в ЗМБТІ, що свідчить про виконання сторонами договору купівлі-продажу та є підставою вважати вказану угоду дійсною.

ОСОБА_2 добровільно знялася з реєстрації в даному будинку у зв'язку з виїздом на постійне проживання до США, що підтверджується домовою книгою. (а.с.43-45)

Відповідно до ст.657 ЦК України (2003р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ОСОБА_4 під час шлюбу укладеного з ОСОБА_1, набув 25.07.1997 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м та який складається з: житлового будинку А з мансардою - саманний, обкладений цеглою, житловою площею 66,9 кв.м., житлова прибудова А1 - цеглова, площею 7,6 кв.м., житлова прибудова А3 - пінобетонна, обкладена цеглою, площею 9.0 кв.м., огорожа №1, 2, водопровід №3, сарай Д, б, літня кухня - Б, туалет - Г., що підтверджується Договором купівлі-продажу будинку №959 від 25.07.1994 р., реєстраційним посвідченням ЗМБТІ від 26.07.1994 та технічним паспортом на вказаний будинок.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (від 20.06.1969 р.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 28 КпШС України визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Оскільки вказане нерухоме майно, було придбане ОСОБА_4 в період шлюбу з ОСОБА_1, відповідно до діючих на той час ст. 22, 28 КпШС та ст.112 ЦК України (ред.. 1963р.) вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, на яке кожен з подружжя мав рівні права та рівні долі у спільній сумісній власності.

Отже, після смерті ОСОБА_4, відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частина житловий будинок АДРЕСА_1, інша 1/2 частина будинку належить позивачу, ОСОБА_1.

Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після померлого ОСОБА_4 спадкоємцями є його дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

17.06.2011 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до 2-ї Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смертічоловіка ОСОБА_4, та була відкрита спадкова справа №51307559 у спадковому реєстрі, номер у нотаріуса №272. (а.с. 68-83)

17.06.2011 року ОСОБА_3, подала, у встановлений законодавством шестимісячний строк, до 2-ї Запорізької державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за законом на користь ОСОБА_1. (а.с. 68-83)

Отже, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину шляхом фактичного проживання разом зі спадкодавцем та шляхом подання заяви про прийняття спадщини до 2-ї Запорізької державної нотаріальної контори.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

22.11.2017 року ОСОБА_1 державним нотаріусом ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 у зв'язку із тим, що наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок не відповідає законодавству.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, та у зв'язку з відмовою нотаріуса, не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до п.1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п.5. ч.1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, щозаявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, ст. ст. 392, 1216-1218, 1221, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати Договір купівлі продажу будинку №959 від 25 липня 1994 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на Універсальній біржі «Хортиця» зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю 25.07.1994 року та 26.07.1994 року зареєстрований у ЗМБТІ в реєстровій книзі №154 запис №24621 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку визначення долі у спільній сумісній власності подружжя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено - 02.11.2018 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.