Справа № 459/865/18
Провадження № 2/459/550/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосад М.Д.

з участю: секретаря судового засідання Чухто Т.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

20.03.2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на сина ОСОБА_4, визначений рішенням суду від 13.04.2011 року у розмірі 500 грн. щомісячно на 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача додаткові витрати на сина у розмірі 1500 грн. щомісячно. В обґрунтування вимог послалась на те, що самостійно виховує спільного із відповідачем сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на сина у розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 13.01.2011 року до досягнення повноліття. Станом на 01.01.2018 року заборгованість по аліментах становить 8923,64 грн.. З часу винесення рішення її доходи зменшились, оскільки її син інвалід з дитинства і вона вимушена залишатись із ним вдома, а тому не має можливості працювати, а також несе значні витрати на його лікування. Відповідач свої доходи приховує. Дитина перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра з діагнозом дитячий аутизм, та у лікаря пульмунолога з діагнозом бронхіальна астма, являється дитиною з інвалідністю, отримує соціальну допомогу та потребує медикаментозного лікування та рекомендовано санаторно-курортне лікування. В середньому додаткові витрати на лікування дитини становлять 1500 в місяць. Тому просить позов задовольнити.

06.04.2018 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.05.2018 року.

08.05.2018 року підготовче судове засідання відкладалось за клопотання представника відповідача для подачі відзиву.

04.06.2018 року підготовче судове засідання не відбулось у звязку із перебуванням головуючого у відпустці.

06.06.2018 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

19.06.2018 року представник відповідача через канцелярію суду подав суду письмову заяву про проведення підготовчого судового засідання без участі сторони відповідача, просив призначити справу до судового розгляду по суті.

19.06.2018 року позивач подала суду уточнену позовну заяву, в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача та стягувати з нього аліменти на сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача додаткові витрати на сина у розмірі 203,43 грн. щомісячно.

19.06.2018 року у справі проведено підготовче судове засідання. Справа призначалась до судового розгляду на 30.08.2018 року.

30.08.2018 року представник відповідача подав суду відзив на уточнену позовну заяву.

30.08.2018 року розгляд справи відкладався за клопотанням позивача у звязку із перебуванням представника позивача у відрядженні.

01.10.2018 року відповідач та його представник у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань та відзиву не подали.

В судовому засідання позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши пояснення учасників, оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2006 року, від якого у них є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається із копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2011 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на сина ОСОБА_4 у розмірі 500 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 13.01.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Син сторін знаходиться на «Д» обліку з діагнозом «Дитячий аутизм» та «Бронхіальна астма», являється дитиною з інвалідністю, у звязку із чим отримує соціальну допомогу, потребує медикаментозного лікування та рекомендовано санаторно-курортне лікування, що також підтверджується копіями інформації аптеки про роздрібні ціни на препарати та виписки з медичної карти стацхворого.

Дитина сторін являється інвалідом, проживає із позивачкою, яка здійснює постійний догляд за сином та не має можливості працювати.

Довідкою №3161/1-6 від 30.05.2018 року стверджується, що позивачка отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам у розмірі, яка з квітня 2018 року становить 1946,40 грн..

Інших доходів у позивачки немає. Коштів, які вона отримує в якості соціальної допомоги на дитину інваліда, не вистачає для забезпечення усіх матеріальних потреб її та дитини, а також на лікування сина.

Відповідач аліменти в повній мірі не сплачує, станом на 01.01.2018 року за ним рахується заборгованість по аліментах у розмірі 8923,64 грн., що підтверджується копією розрахунку.

У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідача вказав, що відповідач визнає уточнені позовні вимоги позивачки в частині стягнення з нього додаткових витрат на сина ОСОБА_4 у розмірі 203,43 грн. щомісячно. Щодо вимог про зміну розміру аліментів, то вважає, що з врахуванням стану здоровя відповідача достатнім буде стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З долучених до матеріалів справи документів встановлено, що відповідач має постійний дохід: отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2395,80 грн. та страхові виплати у розмірі 1837,29 грн., що підтверджується довідками 22.05.2018 року та 25.02.2018 року.

Крім того, відповідач перебуває на обліку як безробітний в Червоноградська МФ ЛОЦЗ з 09.02.2018 року, що підтверджується довідкою №389 від 07.05.2018 року.

Як вбачається із копій медичних документів (виписки з медичних карток, протокол, довідка, епікриз, індивідуальна програма реабілітації, консультація) відповідач являється інвалідом 3 групи внаслідок трудового каліцтва «закрита черепно-мозкова травма», а також він перебував в зоні проведення АТО, у звязку із чим стан його здоровя значно погіршився і він часто потребує стаціонарного та/або амбулаторного лікування.

Також у відзиві представник відповідача зазначив, що відповідач здійснює витрати на придбання продуктів харчування, одягу, утримання житла, тощо.

Також копією квитанції від 15.05.2018 року стверджується, що відповідач сплатив на користь позивачки 1000 грн. в рахунок погашення заборгованості по аліментах.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.2989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ст.141 КК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст.183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що також підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 05.02.2014 року у справі за №143 цс 13.

Згідно із ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як передбачено ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Відповідно до п.18 вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст.185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Аліменти у вигляді твердої грошової суми у розмірі 500 грн., які стягуються з відповідача на підставі рішення суду, є значно меншими за мінімальний гарантований державою розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а отже погіршують матеріальне становище відповідачки та негативно впливають на інтереси та потреби неповнолітньої дитини сторін.

Враховуючи вище наведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров'я, а також те, що сукупний дохід відповідача є значно вищим ніж дохід позивача, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на сина у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів щомісячно, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що також відповідатиме реальній можливості позивача сплачувати відповідні кошти.

Крім того позивачка здійснює додаткові витрати, пов'язані із хворобою дитини, що підтверджується копіями медичних документів, які містяться у матеріалах справи.

Судом встановлено, що наведені позивачем обставини підтверджують наявність обґрунтованої необхідності майбутніх витрат на лікування дитини сторін.

Відповідач визнав уточнені позовні вимоги про стягнення додаткових витрати на лікування сина повністю.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути додаткові витрати на лікування сина у розмірі 203,43 грн. щомісячно до його повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з відповідача в користь на користь Державної судової адміністрації Українислід стягнути 1409,60 грн. судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2011 року.

Стягувати з ОСОБА_3 (НОМЕР_1, вул.Бічна Львівська,15/2, м.Червоноград) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_2, вул.Мазепи,8/26, м.Червоноград) аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць та додаткові витрати на утримання сина у розмірі 203 (двісті три),43 грн. щомісячно, починаючи з 20.03.2018 р. до повноліття дитини.

Припинити нарахування і стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Червоноградським міським судом Львівської області на підставі рішення від 13.04.2011 року у справі №2-479/11 та відкликати такий.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1409,60 грн..

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. Д. Новосад