Справа № 216/475/18
провадження №2/216/1451/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Центрально Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі: головуючого судді: Бутенко М. В.

за участю:

секретаря судового засідання Янчук С.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей виконкому Центрально-міської районної у місті ради, служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, про визначеня місця проживання дитини ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_5, третя особи: служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21.03.2018 року відкрито провадження у справі за зазначеною позовною заявою.

В процесі розгляду справи позивачем було змінено та уточнено позовні вимоги, в звязку з чим судом розглядається остаточна уточнена позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей виконкому Центрально-міської районної у місті ради, служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, про визначеня місця проживання дитини ОСОБА_6. Просить суд, в звязку з тим, що раніше судом в ході розгляду справи було встановлено, що на даний час малолітній ОСОБА_6 проживає разом з батьком,ОСОБА_4 за адресою:м. Кривий Ріг, вул. Грина, буд. 5, а відповідачка не проти щоб дитина і в подальшому мешкала разом з батьком, а проти того щоб її позбавляли батьківських прав, просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: 50072, м. Кривий Ріг, вул. Гріна, 5.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожна окремо підтримали остаточні уточнені позовні вимоги позивача та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5, в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, раніше в судовому засідані 02.11.2018 року, позовні вимоги позивача про позбавлення її батьківських прав не визнала, оскільки вважає, що дитину вона не залишала, просто з позивачем вони жили погано, він її бив, вона часто уходила з дому з цієї причини. Син, з вини позивача, у три рочки зламав ногу та деякий час мешкав у бабусі, а потім він став мешкати з батьком, а вона з ним мешкати не могла, хоча намагалася. Якось давно, сестра позивача приводила до неї сина, і він даже її впізнав, а потім позивач про це дізнався і заборонив сестрі приводити до неї сина та спілкуватися. На сьогоднішній час вона бажає бачити свою дитину, спілкуватися з ним, вона готова забрати дитину до себе, займатися ним, в неї є кімната для дитини, іграшки для нього. Вона не буде проти, щоб син постійно мешкав з батьком як і раніше, але проти щоб її позбавляли батьківських прав відносно дитини. Якщо позивач змінить свої позовні вимоги на вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком вона готова визнати такий позов.

Представник третьої особи -служби у справах дітей виконкому Центрально-міської районної у місті ради, ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримала, та не заперечувала щодо задоволення уточнеих позовних вимог позивача, так як вважає що так буде краще для дитини.

Представник третьої особи - служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву у якій просила суд слухати справу за її відсутності та прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Допитана в судовому засіданні 02.11.2018року, у якості свідка ОСОБА_7, суду пояснила, що є сусідкою позивача по справі, відповідачка також колись була її сусідкою. Коли сторони мешкали однією сімьєю, то жили вони не дружньо, сварилися. Відповідачка ніколи не була зразковою матіррю, часто залишала дитину вдома самого, або з бабусею та уходила гуляти допізна. Після розірвання шлюбу, дитина мешкає з батьком, відповідачку вона бачила востаннє по сусідству, коли ОСОБА_6 було ще 3 роки, хоча вона напевно знає, що відповідачці ніхно не забороняв навідувати дитину, бачитися з нею, просто вона сама до дитини не ходила. Зараз позивач мешкає зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_8, в них дуже хороші відносини, ОСОБА_8 дуже товариська.

Допитана в судовому засіданні 02.11.2018року, у якості свідка ОСОБА_9, суду пояснила, що добре знає позивача, та зовсім не знає відповідачку. Вона та позивач водили своїх дітей до однієї групи в дітячому садочку біля двох років, поки ОСОБА_6 не перейшов до іншої групи. Сама вона працює дефектологом та займаєтся з ОСОБА_6 в приватному порядку, так як у дитини проблеми з річчю, в групі у садочку він був замкнутий. Ці заняття проходять вдома у бабусі дитини, де фактично постійно і мешкають ОСОБА_6 з батьком. Батько працює, часто іздить у командіровки.

Допитана в судовому засіданні 02.11.2018року, у якості свідка ОСОБА_10, суду пояснила, що два роки з 2016 по 2018 була вихователем ОСОБА_6 у дітячому садочку, поки його не перевели до спецгрупи. Позивача знає добре. Відповідача по справі не знає зовсім. Дитину до садочка завжди приводили батько, бабуся або дід. Дитина завжди була чисто та добре вдягнена. На усі батьківські збори та свята до садочка завжди приходив батько. Мати дитини ніколи не приходила у садочок, ніколи не дзвонила. Коли з дитиною склалася ситуація, що він потребував допомоги дефектолога, а на це потрібна була згода матері, без якої дитину не могли перевести у спецгрупу, то поки батько не звернувся до суду, не могли вирішити це питання.

Допитаний в судовому засіданні 02.11.2018року, у якості свідка ОСОБА_11, суду пояснив, що є товаришом позивача. Вони бачаться декілька разів на місяць. Його колишню дружину ОСОБА_5 не знає зовсім та ніколи не питав де мати ОСОБА_12. Знає, що батько з сином завжди гуляють разом, дуже добре спілкуються, при йьому він ніколи не бачив, щоб батько сварив або бив сина.

Допитана в судовому засіданні 02.11.2018року, у якості свідка ОСОБА_8, суду пояснила, що є цивільною дружиною позивача, разом вони з лютого 2017 року. Його син ОСОБА_12 постійно мешкає разом з ними, на вихідні у бабусі. Мати ОСОБА_12, раніше ніколи не бачила. В неї самої є донька 4 років, і їх з Дімою діти разом дуже добре товаришують та грають. Саму її, ОСОБА_6 називає або ОСОБА_8, або іноді мама, та взагалі сприймає як свою мати. Вона ніколи не чула, щоб рідна мати ОСОБА_12 бажала його навідати або поспілкуватися.

Заслухавши в судовому засіданні представників позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків, проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтвержується свідоцтвом про народження серія І-КИ №419871. Дитина постійно мешкає зі своїм батьком ОСОБА_4 за адресою: м. Кривий Ріг вул. Гріна, буд.5, та знаходитьсчя на його утриманні. Дитина ходить до дітячого садочка № 306, відомості про мати дитини відсутні, що підтвержується актом, складеним ТОВ «ДИВОБУД» за підписами сусідів, довідкою квартального уповноваженого, висовком комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад №306 комбінованого типу» Крворізької міської ради. Також встановлено, що відповідачка мешкає постійно за адресою: м. Кривий Ріг вул. Покровська 40/4, перебуває у зареєстрованому шлюбі с громадянином ОСОБА_13, вони виховують малолітню дитину ОСОБА_13, та згідно акту обстеження житлово-побутових умов, вона має усі умови для життя та повноцінного розвитку дитини, малолітній ОСОБА_6 може перебувати зі своєю матіррю за даною адресою.

Зі змісту ч. ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частинами 1, 2 ст. 155 СК України передбачено здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Крім того, ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, та згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвитої виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, грунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створені умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Верховний Суд України, у правовому висновку від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17 констатував, що найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини встановлено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви позову та з'ясувавши фактичні взаємини колишнього подружжя, суд приходить до висновку, що уточнена позовна заява позивача про визначення місця проживання дитини, відповідає дійсній волі колишнього подружжя, а насамперед найбільш відповідає інтересам дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: служба у справах дітей виконкому Центрально-міської районної у місті ради, служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради, про визначеня місця проживання дитини ОСОБА_6 задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: 50072, місто Кривий Ріг, вулиця Гріна, будинок №5.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов*язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7.

Суддя: М. В. Бутенко