Справа № 713/751/12
Провадження № 2/309/132/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Попадинець Я.В.

прокурора Дорошевич-Джумурат Н.Й.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом Хустського міжрайонного прокурора Закарпатської області в інтересах держави, в особі Хустської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним та повернення земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И В:

Хустський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Хустської районної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просить поновити строк позовної давності та визнати державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29.12.2002 року, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку за межами с. Кошелево вул. Терешкової, б/н загальною площею 1,80 га - недійсним та повернути вказану земельну ділянку у власність Хустської районної державної адміністрації.

Позов обґрунтовує тим, що проведеною Хустською міжрайонною прокуратурою перевіркою дотримання вимог земельного законодавства встановлено, що на підставі розпорядження голови Хустської РДА № 659 від 29.12.2002 року ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29.12.2002 року, яка розташована за межами населеного пункту с. Кошелево по вул. Терешкової б/н площею 1,80 га, для ведення особистого селянського господарства. Однак, вказане розпорядження про надання ОСОБА_2 земельної ділянки Хустською РДА не приймалось і з заявою з цього приводу останній не звертався. Таким чином земельна ділянка площею 1,80 га. в законному порядку не оформлялась, а державний акт на право приватної власності виданий відповідачу незаконно.

В судовому засіданні прокурор Хустської місцевої прокуратури Дорошевич-Джумурат Н.Й. позовні вимоги підтримала, посилаючись на наведені в позові обставини, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що розпорядження, на підставі якого відповідачу ОСОБА_2 було видано державний акт серії НОМЕР_1 від 29.12.2002 року на право приватної власності на землю є чинне, воно не є предметом позову, розпорядження ніхто не оспорює і воно не скасовано. Крім того, у даній справі прокурор не виступає як самостійна особа, не має самостійного статусу позивача, а позов заявлено в інтересах Хустської РДА і прокурор діє відповідно в інтересах Хустської РДА, яка видавала цей державний акт, як юридична особа і яка не могла не знати, що цей державний акт виданий. Державний акт був виданий у 2002 році, а виявили правопорушення у 2011 році, тобто через дев'ять років після того як ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку. Заяви Хустської РДА про поновлення строку звернення до суду у матеріалах справи немає, а прокурор не наділений такими повноваженнями. Просила суд відмовити у позові із застосуванням строку позовної давності.

В судовому зсіданні допитано свідка ОСОБА_4, який суду ствердив, що його підпис стоїть на розпорядженні № 659 від 29.12.2002 року, в якому відсутнє прізвище ОСОБА_2, а також, що ним підписаний державний акт серії НОМЕР_1 від 29.12.2002 року на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_2 Розпорядження № 659 від 29.12.2002 року, на підставі якого був вданий державний акт ОСОБА_2, підписане не ним, а його першим заступником Кащуком І.П. Як так сталося, що два різних розпорядження під одним номером він не може пояснити, разом з тим його заступник мав право видати таке розпорядження, тому він підписав Державний акт.

Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 від 29.12.2002 року, яка розташована за межами населеного пункту с. Кошелево, по вул. Терешкової,б/н, площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства, був виданий на підставі розпорядження голови Хустської РДА № 659 від 29.12.2002 року.

У матеріалах справи наявне розпорядження голови Хустської РДА від 29.12.2002 року №659, підписане першим заступником голови Хустської РДА Кащук В.П., яким передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,8000 га ОСОБА_2, жителю АДРЕСА_1) згідно додатку (а.с. 50-51).

З дослідженої в судовому засіданні технічної документації вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю площею 1,80 га, виданий на прізвище ОСОБА_2, мешканця АДРЕСА_1 виготовлений на підставі розпорядження голови Хустської РДА № 659 від 29.12.2002 року, яке підписане першим заступником голови Хустської районної адміністрації Кащуком В.П. (а.с. 68-77).

Як стверджено у судовому засіданні свідком ОСОБА_4 державний акт виданий ОСОБА_2 підписував він, а розпорядження, на підставі якого відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку, яка розташована за межами населеного пункту с. Кошелево, по вул. Терешкової,б/н, площею 1,80 га для ведення особистого селянського господарства, підписано його першим заступником Кащуком В.П.

Також судом встановлено, що оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2002 року, виданий ОСОБА_7, зареєстровано у Книзі записів державних актів за реєстровим номером № 13273, що підтверджується дослідженим у судовому засіданні актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 червня 2011 року № 00058, складеного державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель міськрайонного управління Держкомзему у м. Хуст та Хустському районі.

Таким чином, спірний державний акт складений, виданий та зареєстрований у порядку та згідно вимог передбачених чинною на час виникнення правовідносин Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року.

Підставою для виготовлення та видачі спірного державного акту є розпорядження голови Хустської РДА № 659 від 29.12.2002 року, підписане першим заступником голови Хустської районної адміністрації Кащуком В.П., яке на сьогоднішній день є чинне і ніким не скасоване.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

З позовної заяви вбачається, що прокурор не ставить перед судом вимогу про визнання вказаного розпорядження недійсним та його скасування, розпорядження не є предметом позову та ніким не оспорюється, а тому і підстав для визнання недійсним спірного державного акту немає, оскільки в такому випадку він вважається таким, що виданий на законних підставах.

Разом з тим, представником відповідача ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позову прокурора.

Прокурор у позові просить суд поновити йому строк позовної давності, обґрунтовуючи пропуск строку тим, що про порушення права він дізнався при перевірці дотримання вимог земельного законодавства у червні 2011 року.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та частиною третьою статті 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді у визначених законом випадках, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. (частина четверта та абзац другий частини п'ятої статті 56 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 57 ЦПК України.

Згідно із частиною першою цієї статті органи та інші особи, які відповідно до статті 56 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Разом з тим згідно із частинами третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» (далі - Закон № 4176 - VI) пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень, в тому числі Хустської районної державної адміністрації, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс16.

Виходячи з наведеного, у суду відсутні підстави для поновлення строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки представником відповідача в судовому засіданні було обґрунтовано клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності саме через ту обставину, що позивачем по даній справі є Хустська районна державна адміністрація, яка видавала оспорюваний державний акт, як юридична особа і яка не могла не знати, що цей державний акт виданий, суд приходить до переконання в обґрунтованості клопотання, а тому підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 17, 116, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267, 268 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Хустського міжрайонного прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Хустської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про визнання державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 29.12.2002 року, виданого ОСОБА_2 на земельну ділянку за межами с. Кошелево, вул. Терешкової, б/н загальною площею 1,80 га недійсним та повернення земельної ділянки у власність Хустської районної державної адміністрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Довжанин М.М.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.