АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3789/18 А Справа № 203/3485/17 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Куценко Т.Р.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2018 року м. Дніпро 28 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду України з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони є громадянами України, але постійно мешкають у Федеративній Республіці Німеччині. Сторони перебувають у шлюбі з червня 2002 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Стосунки з відповідачкою розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сім'ю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати /а.с. 9, 10, 20/.

Одночасно з позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про визначення підсудності справи Голосіївського районного суду м. Києва /а.с. 3, 4/.

Ухвалою Верховного Суду України від 14 вересня 2017 року справу для розгляду по суті було направлено до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська /а.с. 2/.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2018 року позов задоволено /а.с.135/.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 29 червня 2002 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції (актовий запис №647), розірвано.

Прізвище ОСОБА_2 залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог /а.с. 148-151/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд справи про розірвання шлюбу судами України є грубим порушенням норм процесуального закону, конституційних прав громадян та норм міжнародного права.

У порядку ст. 360 ЦПК України позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність оскаржуваного судового рішення та необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 /а.с. 177-179/.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції в яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 червня 2002 року у Донецькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції між сторонами було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис № 647 /а.с. 15, 42/.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторони є громадянами України, але постійно мешкають у Федеративній Республіці Німеччині.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що з січня 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, спору щодо поділу спільно нажитого майна між сторонами не існує, питання щодо місця проживання дітей після розірвання шлюбу та аліментних обов'язків сторін судом не вирішується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Питання визначення права, яке підлягає застосуванню до відносин розірвання шлюбу у даному випадку, вирішується колізійними нормами, що закріплені в Законі України «Про міжнародне приватне право» /далі - Закон/.

Відповідно до ст. 63 Закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно положень ч.1 ст. 60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Статтею 16 Закону визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ст. 111 ЦПК / в редакції, чинній на час подання позову/ Верховний Суд України визначає підсудність справи про розірвання шлюбу, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні.

Таким чином, виходячи з положень Закону та ЦПК України, питання розірвання шлюбу між сторонами у даному спорі підлягає розгляду у порядку загального судочинства судами України.

Посилання апелянта в своїй скарзі на порушення судом прав неповнолітніх дітей не стосуються предмету спору, оскільки питання про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу та аліментних обов'язків сторін судом не вирішувалось.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

Ж.І. Максюта