Справа № 214/9080/15-ц
2/214/707/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання Горбунова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/9080/15-ц

за позовною заявою: АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»

до відповідача: ОСОБА_2

про: стягнення заборгованості за кредитним договором

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (на підставі довіреності №7396-К-О від 27.12.2016)

від відповідача ОСОБА_4 (на підставі довіреності серії ННК 299171 від 02.08.2018)

СУТЬ СПОРУ:

17.12.2015 представник АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. Уточнивши позовні вимоги 13.06.2018, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість по відсоткам за договором №KRKRF100231007 від 26.11.2006 нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 15.12.2010 по 03.12.2012 у розмірі 4299,33 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 26.11.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», а потім АТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KRKRF100231007, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8788 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання по погашенню заборгованості. Розмір простроченої заборгованості відповідача станом на 03.12.2012 складає 1812,15 грн. Заборгованість по нарахованим на прострочену заборгованість за відсотками за період з 15.12.2010 по 03.12.2012 становить 4299,33 грн, які представник позивача просив стягнути з відповідача разом з судовими витратами.

Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017, яка набрала чинності 15.12.2017), справи в суді першої інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. В попередніх судових засіданнях суду показала, що відповідач зобовязання виконав не в повному обсязі, оскільки борг за судовим наказом сплачував частково, тому продовжували нараховуватися відсотки. В звязку з чим, зобовязання не виконані належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. Проти задоволення позву заперечувала, просила застосувати строк позовної давності. Відповідач в попередніх судових засіданнях вказав, що позов не визнає в повному обсязі. Заборгованість з нього стягнута судовим наказом, який ним виконано. Вважав, що банк неправомірно нараховує відсотки, оскільки тіло кредиту погашене. Крім того, банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду. Суму 2553,38 грн. він не погашав, він не знає її походження.

17.12.2015 представник позивача звернувся до суду з позовом (а.с. 1-3).

13.01.2016 ухвалою суду відкрито провадження по справі (а.с .19).

30.03.2016 винесено заочне рішення (а.с. 38-39).

03.06.2016 відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення (а.с .43- 45).

30.06.2016 ухвалою суду заяву відповідача задоволено, заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с. 72).

13.06.2018 представник позивача надав уточнений позов (а.с. 166-171).

03.08.2018 відповідач надав відзив на уточнений позов (а.с. 177). Згідно змісту якого вказує, що розмір заборгованості за відсотками заявлений до стягнення не підтверджується розрахунком, а тіло кредиту ним погашене.

Судові засідання неодноразово відкладалися в звязку з зайнятістю сторін та їх представників в інших судових засіданнях, про що ними подавалися до суду відповідні клопотання.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників в минулих судових засіданнях, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

26.11.2006 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», а потім АТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_2 укладений договір №KRKRF100231007, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 8788 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 24 місяці, тобто з 26.11.2006 по 26.11.2008 включно, та зобовязанням здійснювати погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії та інших витрат, у період з 22 по 26 число кожного місяця у розмірі 605 грн 67 коп. Договір складається із заяви позивальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 6, 7-10).

З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи.

Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №KRKRF100231007 від 26.11.2006, станом на 22.10.2015 кредитна заборгованість ОСОБА_2 становить 53796 грн 16 коп., яка складається з 18748 грн 48 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3102 грн 49 коп. заборгованості по комісії за користуванням кредитом, 31945 грн 19 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 11453 грн. 57 коп. стягнута содовими наказами, а також штраф відповідно до п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2117 грн. 13 коп. - штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 44959 грн. 59 коп. (а.с. 4-5).

Уточнюючи позовні вимоги представник позивача надав розрахунок згідно якого, залишок поточної заборгованості складає 0 грн., прострочена заборгованість за період з 15.12.2010 по 03.12.2012 складає 1812,15 грн. (а.с. 172).

Відсотки банк розрахував за такою формулою: сума простроченої заборгованості по кредиту х розмір % ставки в день х кількість днів прострочення /100. Строк прострочення складає 719 днів, розмір простроченої заборгованості складає 1812,15 грн, розмір % - 0,33, тому розрахунок наведений позивачем такий: 1812,15х0,33х719/100=4299,33 грн.

Із долученого до справи розрахунку заборгованості за договором №KRKRF100231007 від 26.11.2006 між ПАТ КБ «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_2 станом на 22.10.2015 видно, що відповідач ОСОБА_2 останній раз погашав заборгованість по відсотках та тілу кредиту 23.07.2007 (а.с. 4). Добровільне внесення коштів на погашення кредитної заборгованості відповідачем саме 23.07.2007 також підтверджується випискою по рахунку (а.с. 151-158). Інших добровільних розрахунків між сторонами договору після 23.07.2007 не встановлено.

Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором №KRKRF100231007 від 26.11.2006 станом на 13.02.2008 в сумі 8865 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості: за кредитом 6312 грн. 15 коп., за процентами за користування кредитом - 1082 грн. 88 коп., по комісії 1344 грн. 89 коп., пеня -125 грн. 61 грн. (а.с. 31-32).

19.12.2008 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу видано судовий наказ№ 2н-7241/08 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором №KRKRF100231007 від 26.11.2006 станом на 13.02.2008 в сумі 8865 грн. 53 коп. (а.с. 3- зворот).

Сума заборгованості стягнута судовим наказом №2н- 7241/08 з відповідача сплачена останнім в порядку примусового виконання через виконавчу службу в повному обсязі, останній платіж вчинений 03.12.2012 (відображено в розрахунку заборгованості), що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2012 (а.с. 52).

Сума заборгованості стягнута судовим наказом №2н-3733/09 з відповідача, сплачена ним в порядку примусового виконання через виконавчу службу в повному обсязі, останній платіж вчинений 09.07.2011, що підтверджується інформацією про виконавче провадження (а.с. 54-57) та листом начальника Саксаганського ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 09.06.2016 №17561 (а.с. 66). Даний наказ не відноситься до кредитного договору №KRKRF100231007 від 26.11.2006 та не приймається судом як доказ по справі, так як не стосується предмета доказування..

Крім того, здійснені відповідачем проплати по виконанню судового наказу відображені в розрахунку заборгованість за договором (а.с. 4-5) та виписці по особовому рахунку (а.с. 151-158).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Як встановлено судом, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), на які посилається позивач та додані ним до матеріалів позовної заяви, підписані лише головою правління банку ОСОБА_5 Підпису відповідача ОСОБА_2 на даних умовах не має. Що в свою чергу позбавляє суд можливості переконатися, що під час підписання заяви позичальника, відповідач був ознайомлений, саме з цими умовами, а не якимись іншими. Під час розгляду справи, Умов, які були б підписані відповідачем позивач не надав.

Крім того, 19.12.2008 судовим наказом з відповідача стягнута заборгованість за договором від 26.11.2006, яка складалася із заборгованості за кредитом, відсоткам, комісією та пенею. Вказана сума сплачена ним в повному обсязі. Тобто тіло кредиту та відсотки відповідачем погашені останнім платежем 03.12.2012 (підтверджено розрахунком, постановою про закінчення виконавчого провадження).

Суд відхиляє твердження позивача, що суми зараховувалися на погашення відсотків, так як були незначними, а тіло кредиту та решта відсотків були не сплачені, тому і надалі нараховувалася відсотки на прострочену заборгованість. Так як з виконавчої служби кошти заходили на рахунок за цільовим призначенням, а саме для сплати тіла кредиту в сумі 6312 грн. 15 коп., відсотків 1082 грн. 88 коп., комісії 1344 грн. 89 коп., пеня 125 грн. 61 коп. Зарахування банком сум на погашення спочатку прострочених платежів, а вже потім решти на тіло кредиту в даному випадку суперечить виконанню судового наказу, та є неправомірним.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобовязання. Зобовязання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Оскільки повне виконання судового наказу відповідачем здійснено 03.12.2012, то саме з цієї дати суд вважає його припиненим.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконано боржником ОСОБА_2 03.12.2012 у повному обсязі, припинило правовідносини сторін кредитного договору.

Оскільки зобовязання про погашення кредитної заборгованості виконано відповідачем в примусовому порядку протягом деякого часу, АТ КБ «Приват Банк» не позбавлений права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте даних позовних вимог заявлено не було.

Як видно з тексту позовної заяви та наданого в підтвердження заявлених позовних вимог розрахунку заборгованості, позивачем не проведено відрахування сум сплачених боржником на виконання судового рішення та не скеровано ці кошти на погашення заборгованості в порядку, в якому їх стягнуто, а саме погашення заборгованості за кредитом 6312 грн. 15 коп., заборгованості за процентами 1082 грн. 88 коп., заборгованості по комісії 1344 грн. 89 коп., пені 125 грн. 61 коп. (а.с.3 зворот, 29-30). Тому, погодитися із розрахунком заборгованості наведеного позивачем, суд не може, оскільки на заборгованість за кредитом банк нараховує відсотки до 03.12.2012, без урахування погашення заборгованості боржником в порядку виконання рішення суду 2012 році.

Одночасно, слід зауважити, що в звязку з оплатою боргу частинами, а саме: наказ виданий 19.12.2008 та повністю виконаний 03.12.2012, то за цей період банк має право нараховувати відсотки за кредитом, що відповідає нормам ст. 1048 ЦК України. Саме в такій редакції банк уточнив позовні вимоги, та просив стягнути заборгованість за відсотками за період з 15.12.2010 по 03.12.2012 (а.с. 166-171).

В суд представник відповідача ОСОБА_4 подала заяву в якій просить суд застосувати строк позовної давності (а.с. 183).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) установлено позовну давність тривалістю в пять років. Однак, всупереч вимогам ст.259 ЦК України договір не містить підпису відповідача (а.с.10).

У заяві позичальника від 26.11.2006 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15.

Таким чином, на спірні правовідносини розповсюджується загальний строк позовної давності у три роки.

Між тим, в заяві позичальника встановлено строк дії договору 24 місяці, тобто з 26.11.2006 по 26.11.2008. Тобто до 26 серпня 2008 року включно відповідач зобовязаний був вносити щомісячний платіж, у розмірі визначеному договором, в рахунок повернення наданого банком кредиту. Виходячи з даних умов, останнім днем користування наданими кредитними коштами та повернення їх в повному обсязі визначено 26 серпня 2008 року.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З наданих банком розрахунків заборгованості видно, що останній платіж в рахунок погашення існуючої заборгованості був здійснений самостійно відповідачем 23.07.2007 (а.с.4, 158).

Здійснені платежі 03.12.2012 та 16.01.2013 стягнуті в ході примусового виконання рішення суду, як вже вище зазначалось, та це не є дією боржника, що свідчить про визнання ним боргу. Від так, перебіг позовної давності починається з наступного дня після внесення останнього платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором особисто відповідачем, тобто з 23.07.2007.

У статті 257 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. ( ч.ч. 1, 2 ст.264 ЦК).

З матеріалів справи видно, що позивач в кінці 2008 року звертався до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника ОСОБА_2 заборгованості в загальному розмірі 8865,53 грн., та 19.12.2008 видано судовий наказ (а.с. 3- зворот).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Враховуючи, що судовий захист права АТ КБ «Приватбанк» на стягнення грошових коштів за кредитним договором могло бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Отже, строк позовної давності переривався подією - зверненням АТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу від 19.12.2008.

За положеннями статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності в даному випадку перервався 19.12.2008 (зверненням ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу) та перебіг позовної давності починається заново. Загальний строк позовної давності до заявленої позивачем вимоги складає три роки, а саме: з 19.12.2008 до 19.12.2011. Крім того, останній платіж по виконанню наказу через виконавчу службу, був отриманий банком 03.12.2012. Жодних інших розрахунків по карті більше не було. Тоді як, з позовними вимогами банк звернувся до суду 17.12.2015, тобто з пропуском вище вказаного строку позовної давності. Інших дій, які б свідчили про визнання відповідачем свого боргу, вчинено не було.

Суд критично відноситься до тверджень представника позивача, що відповідачем перервано строк позовної давності шляхом сплати 16.01.2013 на погашення заборгованості по відсоткам 2553 грн. 38 коп., оскільки згідно виписки по особовому рахунку видно, що він проведений в рамка виконавчого провадження (а.с. 158).

При цьому виконавче провадження по виконанню судового наказу № 2н-7241/08 від 19.12.2008 (а.с. 3-зворот), закінчене 29.12.2012 відповідною постановою державного виконавця (а.с. 52), так як борг сплачено в повному обсязі.

Сума погашення 2553,38 грн., відображена в розрахунку (а.с. 172) не відображена в виписці по рахунку, та поведена після закінчення виконавчого провадження. В судовому засіданні відповідач вказав, що жодного платежу 16.01.2013 на погашення кредиту не здійснював. В звязку з чим не спростовано твердження відповідача ОСОБА_2, що ця сума ним не вносилась на погашення заборгованості.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Доводи представники позивача про те, що суд не перевірив період нарахування відсотків, штрафів, санкцій за користування кредитом, які нараховуються на суму заборгованості за кредитним договором до повного погашення боргу за ним, і з такими умовами договору позивач погодився, не заслуговують на увагу, оскільки 03.12.2012 банк втратив право на стягнення до додаткових вимог у звязку зі спливом позовної давності до основної вимоги (стаття 266 ЦК України), тому списання коштів поза межами позовної давності немає правового значення.

Із матеріалів справи видно, що представник відповідач звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.183). Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

За таких обставин суд приходить до висновку, про відмову у вказаних позовних вимогах.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року, яка набрала чинності 15.12.2017 року), суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторін:

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: вул. Набережна Перемоги 50, м. Дніпро, Дніпропетровська область.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник відповідача: ОСОБА_4, адреса місця знаходження: АДРЕСА_1.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10.08.2018.

Суддя Хомініч С.В.