ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року

м. Київ

справа № 145/2217/13-ц

провадження № 61-8805св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Ратушняка І. О., та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Кучевського П. В., Зайцева А. Ю., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4звернулась з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 5 лютого 1991 року по 28 травня 2013 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі.

Під час шлюбу ними набуто рухоме майно, а саме причіп ПФ 01 Фермер, номерний знак НОМЕР_1; автомобіль Fiat Scudo, номерний знак НОМЕР_2; автомобіль Nissan X-Trail, номерний знак НОМЕР_3; автомобіль Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4; автомобіль Оpel Vivaro, номерний знак НОМЕР_5; скутер Кinroad ХТ 150 Т-17, номерний знак НОМЕР_9; причіп ПР 81532, номерний знак НОМЕР_6; причіп 2ПТС-4(785А), номерний знак НОМЕР_10; комбайн зернозбиральний СК-5 «Нива», номерний знак НОМЕР_7; трактор колісний Т-25, номерний знак НОМЕР_8. Право власності на вказане рухоме майно зареєстровано за ОСОБА_5

Вказує, що згоди між ними щодо поділу спільного майна не досягнуто.

За таких обставин просила виділити ОСОБА_5 в натурі причіп

2ПТС-4 (785А), номерний знак НОМЕР_10; комбайн зернозбиральний СК-5 «Нива», номерний знак НОМЕР_7; трактор колісний Т-25, номерний знак НОМЕР_8, та стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно і на відчужене відповідачем майно у розмірі 163 462,42 грн.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Виділено ОСОБА_4 в натурі причіп 2ПТС-4 (785А), номерний знак НОМЕР_10; комбайн зернозбиральний СК-5 «Нива», номерний знак НОМЕР_7; трактор колісний Т-25, номерний знак НОМЕР_8.

Стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на вказане майно і на відчужене відповідачем майно (транспортні засоби Nissan X-Trail, номерний знак НОМЕР_3; Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4; Оpel Vivaro, номерний знак НОМЕР_5) у розмірі 163 462,42 грн

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд мотивував своє рішення тим, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами, виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка. Судом враховано, що спільне майно подружжя є неподільним та знаходиться у користуванні відповідача, тому вважав за доцільне залишити його у власності відповідача, стягнувши з нього на користь позивача половину вартості даного майна у розмірі 25 362,92 грн.

Ухвалюючи рішення про стягнення грошової компенсації за частину відчуженого відповідачем спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач після припинення шлюбних відносин без згоди позивача відчужив автомобілі Opel Vivaro, Mercedes-Benz та Nissan X-Trail, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частка вартості вказаних автомобілів, яка становить 138 099,50 грн.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін з посиланням на його відповідність вимогам матеріального та процесуального права.

У вересні 2016 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована необґрунтованістю висновків судів про те, що автомобілі Opel Vivaro, Mercedes-Benz та Nissan X-Trail відчужені після припинення шлюбних відносин та за відсутності згоди позивача.

Вказує, що автомобіль Opel Vivaro реалізовано ним у 2006 році на підставі генерального доручення, що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є покупцем. Автомобіль Nissan X-Trail продано на підставі генерального доручення від 23 грудня 2010 року ОСОБА_7, що останній підтвердив у судовому засіданні. Реалізація вказаних автомобілів відбулась у період перебування сторін у шлюбі за згодою другого подружжя і кошти, отримані від їх продажу, використані на потреби подружжя, тому вказані автомобілі поділу не підлягають.

Зазначив, що судам попередніх інстанцій помилково включено до переліку спільного майна подружжя автомобіль Mercedes-Benz, оскільки його придбано ОСОБА_8, однак у зв'язку з відсутністю у неї водійського посвідчення право власності на автомобіль зареєстровано за відповідачем з подальшим переоформленням на ОСОБА_8

Крім того, заявник вказує, що судами попередніх інстанцій прийнято як належні докази вартості причіпу 2ПТС-4 (785А), комбайна зернозбирального СК-5 «Нива» і трактора колісного Т-25 висновки експертів за результатами автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості колісних транспортних засобів, якими не встановлено дійсну вартість спільного майна з урахуванням його технічного стану, тому вказані висновки не відповідають дійсній вартості майна і не можуть бути належними доказами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, в яких вказувала, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень процесуального права. Просила відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 5 лютого 1991 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 травня 2013 року.

Також судами встановлено, що за час шлюбу сторонами за спільні кошти набуто рухоме майно, а саме: автомобіль Nissan X-Trail, номерний знак НОМЕР_3; автомобіль Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4; автомобіль Оpel Vivaro, номерний знак НОМЕР_5; причіп 2ПТС-4 (785А), номерний знак НОМЕР_10; комбайн зернозбиральний СК-5 «Нива», номерний знак НОМЕР_7; трактор колісний Т-25, номерний знак НОМЕР_8. З висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості колісного транспортного засобу № 279/14-21 від 6 березня 2014 року суди встановили, що зернозбиральний комбайн СК-5 виготовлювався у період з 1986 по 1994 року та згідно реєстраційних документів зібраний з вузлів та агрегатів, тому за наявними комплектуючими деталями експертним шляхом неможливо встановити його вартість. Згідно довідникової літератури мінімальна вартість технічно справного комбайна СК-5 «Нива» на ринках України може становити 16 470,00 грн.

Судами встановлено, що відповідно до висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості колісного транспортного засобу № 280/14-21 від 6 березня 2014 року розрахункова вартість тракторного причепа 2ПТС-4-785А, номерний знак НОМЕР_10, 1983 року виготовлення, з урахуванням технічного стану становить 3 325,84 грн.

Разом з тим, з висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості колісного транспортного засобу № 281/14-21 від 6 березня 2014 року судами встановлено, що колісний трактор Т-25 виготовлявся у період з 1983 по 1995 рік та згідно з реєстраційними документами зібраний з вузлів і агрегатів, тому за наявними комплектуючими деталями експертним шляхом неможливо встановити його вартість. Згідно довідникової літератури мінімальна вартість технічно справного колісного трактора Т-25 на ринках України може становити 30 930,00 грн.

Суди попередніх інстанцій, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи і дослідивши наявні у справі докази, встановили, що вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є неподільним та перебуває у користуванні відповідача, і правильно застосували наведені норми права та дійшли обґрунтованих висновків про залишення майна у власності ОСОБА_5 і стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Також судами встановлено, що на час припинення шлюбних відносин за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на автомобілі

Nissan Т-Trail, номерний знак НОМЕР_3; Мercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4; Оpel Vivaro, номерний знак НОМЕР_5, які зняті з обліку 5 листопада 2013 року, тобто після пред'явлення ОСОБА_4 позову про поділ майна подружжя.

Вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З довідок-рахунків серії ДП1 № 998466 та серії ДП1 №998467 від 5 листопада 2013 року, судами встановлено, що вартість відчуженого ОСОБА_5 автомобіля Оpel Vivaro становить 63 403 грн, а автомобіля Мercedes-Benz - 92 796 грн.

Судами встановлено, що автомобіль Nissan X-Trail, що належав ОСОБА_5, знятий з обліку 5 листопада 2013 року та його вартість на час відчуження складала 120 000 грн.

Встановивши, що відчужені автомобілі є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та відповідач здійснив їх відчуження без згоди позивача, суди попередніх інстанції врахували їх вартість при поділі майна та дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на відчужене відповідачем майно.

Доводи касаційної скарги про те, що автомобілі Opel Vivaro та Nissan X-Trail відчужені заявником під час шлюбу на підставі генеральних доручень, касаційний суд відхиляє.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, також передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів. А відповідно до пункту 4 зазначеної постанови перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі

№ 6-688цс15 викладено правову позицію, за якою надання довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб представником.

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що факт зняття транспортного засобу з обліку уповноваженим органом Міністерства внутрішніх справ України підтверджує відчуження автомобілів відповідачем.

Посилання у касаційній скарзі на невідповідність вартості причепу

2ПТС-4 (785А), комбайна зернозбирального СК-5 «Нива» і трактора колісного

Т-25, встановлених у висновках експертів, дійсній вартості вказаного рухомого майна, відхиляються касаційним судом.

Частиною першою статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судового рішення апеляційний судом, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України в цій же редакції кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення справи у судах попередніх інстанцій).

Протягом розгляду справи ОСОБА_5 не надано доказів на спростування вартості спільного майна подружжя, визначеної висновками експертів за результатами проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості колісних транспортних засобів, тому суди попередніх інстанцій, оцінивши надані сторонами докази, правильно визначили вартість спірного майна.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи.

Порушень норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик