Справа №: 671/446/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2018 року Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.

з участю секретаря судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Волочиську справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

В березні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову і на період її навчання до досягнення нею двадцяти трьох років. Позивачка посилається на те, що вона навчається на стаціонарній формі навчання в Університеті соціальних і гуманітарних наук в Республіці Польща. Відповідач, її батько, в добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає, хоча може надавати таку, оскільки він працює і розмір його доходу становить близько п'яти розмірів прожиткового мінімуму на одну особу в 2018 році, визначеного Законом України "Про державний бюджет на 2018 рік", та 22.11.2017 року придбав у власність автомобіль Chevrolet Niva 2004 року випуску. Обґрунтовуючи розмір аліментів, позивачка посилається на норми ст. 182 СК України. Крім цього зазначає, що вона навчається за платною формою навчання, вартість навчання за 2017/2018 роки становить 8830 польських злотих, що еквівалентно 67028 грн. 53 коп. згідно офіційного валютного курсу Національного Банку України станом на 13.03.2018 року, вона проживає в орендованій квартирі, розмір плати за користування якої становить 900 польських злотих на місяць, що еквівалентно 6831 грн. 90 коп. згідно офіційного валютного курсу Національного Банку України станом на 13.03.2018 року. Також просить стягнути з відповідача на її користь 2000 грн. вартості правничих послуг адвоката ОСОБА_1

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, пояснили, що матір позивачки надає їй матеріальну допомогу у зв'язку з навчанням, однак цієї допомоги недостатньо. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що рішення про навчання в Польщі було прийнято за спільною згодою її батьків, заперечень з боку батька не було, перший рік навчання оплачували її батьки, а з другого року навчання і по даний час - лише матір. Пояснила, що вона не отримувала прибутку від приватного підприємства "Волочиськ Вектра", на даний час вона є інвалідом третьої групи загального захворювання у зв'язку з чим отримує пенсію.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнає, вказує, що позивачка добровільно відмовилася від навчання за рахунок держави в Україні по тій же спеціальності, яку зараз здобуває на платній основі в Польщі, вона забезпечена житлом в Україні, за 2014-2015, 2015-2016 роки її навчання та проживання оплачував він як її батько, що у загальному складає 20839,6 польських злотих, однак на даний час він не має можливості надавати кошти на утримання дочки. Зазначає, що позивачка отримує кошти від надання в оренду земельної ділянки, з 14.08.2015 року по 10.10.2017 року була співвласником приватного підприємства "Волочиськ Вектра" і перед поданням позову до суду продала матері корпоративні права на підприємство з метою зменшити свої прибутки. Вважає, що надані позивачкою докази на підтвердження оплати оренди житла в м.Варшава є неналежними доказами. Крім того, просить врахувати, що на його утриманні є ще малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дружина ОСОБА_8, яка на даний час не працює, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Також вказує, що в вересні 2017 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди трагічно загинув його син ОСОБА_9, у зв'язку з чим він поніс витрати на загальну суму 23349 грн. 29 коп. та в подальшому має понести витрати на облаштування пам'ятника на суму біля 25000 грн. Посилається на те, що матір позивачки ОСОБА_10 працює, є директором приватного підприємства "Волочиськ Вектра" та одночасно є фізичною особою-підприємцем і, при потребі, може надавати дочці матеріальну допомогу до закінчення її навчання.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Судом об'єктивно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Остання є студенткою Університету соціальних і гуманітарних наук в Республіці Польща, денної форми навчання (напрям: психологія, спеціальність - клінічна психологія і психологія здоров'я), а тому потребує матеріальної допомоги.

Відповідач працює та має дохід, однак матеріальної допомоги дочці не надає.

Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, в тому числі свідоцтвом про народження дочки ОСОБА_4, довідкою, виданою Університетом соціальних і гуманітарних наук № 1362/DWP/2017 від 21.12.2017 року. З даної довідки вбачається, що ОСОБА_4 пройшла навчання першого ступеню в 2014/2015-2016/2017 на денній формі навчання за напрямом психологія і 25 жовтня 2017 року здобула ступінь бакалавра, з наступною оплатою: за 2015/2016 навчальний рік - 2 частини в сумі 4480 злотих кожна, разом 8960 злотих, 2016/2017 навчальний рік - 1 частина - 8830 злотих, 600 злотих за повторюваний курс, за 2017/2018 навчальний рік - 8830 злотих. (а.с. 9, 10)

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

В силу ч. 1 ст. 199 даного Кодексу якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Обов'язок по утриманню повнолітньої дочки сторін, яка у зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, покладається на обох батьків.

Згідно ст. 200 цього ж Кодексу суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, проживає у орендованому житлі на час навчання, потребує матеріальної допомоги для належного забезпечення її навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов'язок з утримання дочки покладається на обох батьків.

Визначаючи розмір аліментів на повнолітню дочку відповідача ОСОБА_4, суд, враховуючи вимоги наведеного законодавства, приймає до уваги стан здоров'я та матеріальний стан як позивачки, так і відповідача.

Зокрема, суд враховує вартість навчання, згідно довідки, виданої Університетом соціальних і гуманітарних наук № 1362/DWP/2017 від 21.12.2017 року, те, що позивачка яка навчається на денній формі навчання в м. Варшава Республіка Польща, винаймає житло за місцем навчання, тобто несе витрати на проживання, що підтверджується копією договору суборенди від 30.11.2017 року. Позивачка отримує дохід від надання в оренду земельної ділянки, в 2017 році отримувала дохід від ПП "Волочиськ Вектра". Згідно інформації, наданої Крисилівською ОДПІ станом на 08.06.2018 року, позивачка доходів за 1 квартал 2018 року не отримувала (а.с. 108).

При цьому суд враховує також те, що відповідач з 18 січня 2018 року працює на посаді директора Хмельницької філії Державного підприємства "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" з посадовим окладом 8735 грн., а також ті обставини, що відповідач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, поніс витрати у зв'язку з смертю в вересні 2017 року сина ОСОБА_9

Відповідач має у власності гараж загальною площею 27,5 кв.м. в м. Хмельницькому та 22.11.2017 року придбав автомобіль Chevrolet Niva 2004 року випуску за ціною 49000 грн.

Крім того, сторони є співвласниками квартири в м. Волочиськ загальною площею 90,9 кв.м. у розмірі ? частини кожний, обоє мають інвалідність, у зв'язку з чим отримують пенсії.

Визначаючи розмір аліментів, суд, крім зазначених обставин, приймає до уваги обов'язок по утриманню позивачки її матір'ю ОСОБА_10, яка працює та має дохід.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки ОСОБА_11 у зв'язку з її навчанням в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 березня 2018 року і на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того у відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_4 (клієнт) та адвокатом ОСОБА_1. 03.02.2018 року укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 110), згідно п.п. 3.1-3.13 якого клієнт після підписання даного договору сплачує адвокату гонорар в сумі 2000 грн. за наступний обсяг роботи: усна консультація - 20 хв. робочого часу 200 грн., складання позовної заяви із викопіюванням копій доказів для учасників судового процесу, складання адвокатського запиту про витребування доказів - 2 год. робочого часу - 1200 грн., представництво адвокатом прав і законних інтересів клієнта у Волочиському районному суді - 1 год. робочого часу - 600 грн.

Відповідач ОСОБА_2 надав договір про надання адвокатської допомоги від 26.04.2018 року, укладений з адвокатом ОСОБА_3 (а.с. 29), згідно п. 4.2. якого загальна вартість договору складається із вартості окремих доручень, виконаних адвокатом за дорученням клієнта та додатково погоджується сторонами. Також до суду подано письмовий розрахунок витрат, які відповідач понесе при розгляді справи, а саме 2000 грн. за підготовку адвокатом документів та відзиву по справі, 1500 грн. за участь адвоката в судових засіданнях та 1000 грн. транспортні витрати адвоката, всього на загальну суму 4500 грн. (а.с. 74)

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази про сплату судових витрат подаються до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 7, 48 постанови від 17.10.2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 30 цього ж Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені, склад та розміри цих витрат, входить до предмета доказування у справі. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Допустимих та належних доказів оплати позивачем правничої допомоги адвоката ОСОБА_1 та оплати відповідачем за надання правничої допомоги адвоката ОСОБА_3, зокрема, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, та оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, рахунки) суду надано не було. А тому, у задоволенні вимог сторін про відшкодування таких витрат, слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки обидві сторони звільнені від оплати судового збору, такий компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 80, 81, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 141, 182, 191, 198, 199, 200, 201 СК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця с.Калагарівка Гусятинського району Тернопільської області, аліменти на користь повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Волочиськ Хмельницької області, у зв'язку з її навчанням в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 березня 2018 року і на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу: позивач ОСОБА_4, паспорт серія НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1; відповідач ОСОБА_2, паспорт серія НОМЕР_2 адреса проживання: АДРЕСА_2.

Повне рішення складено 02.10.2018 року.

Суддя: