ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м.Суми

Справа №591/5068/16-ц

Номер провадження 22-ц/788/1427/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_3

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2018 року, постановлену у складі судді Кривцової Г.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст ухвали складено 04 липня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

18 червня 2018 року ОСОБА_2 (до укладення шлюбу - ОСОБА_2) звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2018 року, яким було стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 35 000 грн. 00 коп., проценти за користування позикою - 64 150 грн. 00 коп., інфляційні збитки - 1 719 грн. 66 коп., 3% річних - 1 498 грн. 71 коп., всього на загальну суму 102 367 грн. 37 коп. Свою заяву обґрунтовує тим, що на даний час в неї склались життєві обставини, які унеможливлюють погасити заборгованість одним платежем, а саме вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, розмір допомоги по догляду за дитиною становить 860 грн. 00 коп. щомісячно, у зв'язку з погіршеннями стану здоров'я, вона несе витрати на лікування та обстеження.

Просить розстрочити виконання вказаного судового рішення та постанови Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2018 року за наступним графіком: в період з червня 2018 року по лютий 2019 року по 8 740 грн. 00 коп. щомісячно, а в березні 2019 року - 8 707 грн. 37 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Розстрочено виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2018 року у справі №591/5068/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики, що складається із: суми боргу 35000 грн. 00 коп., суми процентів за користування позикою 64150 грн. 00 коп., інфляційних збитків 1719 грн. 66 коп., 3% річних 1498 грн. 71 коп., а всього: в сумі 102367 грн. 37 коп. за графіком:

червень 2018 року - 8740 грн. 00 коп.; липень 2018 року - 8740 грн. 00 коп.; серпень 2018 року -8740 грн. 00 коп.; вересень 2018 року - 8740 грн. 00 коп.; жовтень 2018 року - 8740 грн. 00 коп.; листопад 2018 року - 8740 грн. 00 коп.; грудень 2018 року - 8740 грн. 00 коп.; січень 2019 року - 8740 грн. 00 коп.; лютий 2019 року - 8740 грн. 00 коп.; березень 2019 року - 8740 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні заяви відмовити. В доводах зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності в неї тяжких захворювань та перебування в тяжкому майновому стані. Судом не враховано наявність у відповідача заставного майна, на яке може бути звернуто стягнення в першу чергу. Вказує також, що відповідачем не доведено спроможність виплачувати щомісячно по 8 740 грн. 00 коп., а присуджена до стягнення сума боргу виникла в зв'язку з невиконання взятих на себе зобов'язань за договором позики, строк повернення якої сплив ще 23.06.2016 року. Відповідач своїми діями сприяла збільшенню суми боргу, так як не з'являлась до суду майже два роки, всіляко затягувала розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника адвоката ОСОБА_3, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача адвоката ОСОБА_5, який заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено скрутний матеріальний стан та погіршення стану її здоров'я, а тому є підстави для розстрочення виконання судового рішення терміном на 10 місяців. Проте з такими висновком суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 2, ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 102 367 грн. 37 коп., з яких 35 000 грн. 00 коп. - сума боргу за договором позики, 64 150 грн. 00 коп. - проценти за користування позикою, 1 719 грн. 66 коп. - інфляційні збитки, 1 498 грн. 71 коп. - 3% річних та 1 114 грн. 28 коп. судового збору (т. 1, а. с. 180-182 ).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 04 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а вказане рішення суду без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. 00 коп. судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (т. 1, а. с. 231-233).

21 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №591/5068/16-ц виданого 16 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики на загальну суму 102 367 грн. 37 коп. (т. 2, а. с. 10).

Розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконується частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом.

У відповідності до приписів ч. ч. 1, 3-5 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон пов'язує можливість відстрочення та розстрочення виконання рішення лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Суд, задовольняючи заяву ОСОБА_2, не врахував, що народження у боржника дитини та наявність в неї певних захворювань не є безумовними підставами для розстрочення виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

ОСОБА_2, в порушення приписів ч. 3 ст. 12 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду беззаперечних доказів на підтвердження того, що її майновий стан та стан її здоров'я на даний час унеможливлюють виконання судового рішення. Народження заявником дитини та встановлення їй певних захворювань під час проходження медичного огляду, не є істотними обставинами, в розумінні статті 435 ЦПК України, які є підставою для розстрочення виконання судового рішення.

Крім того, за договором застави транспортного засобу від 23 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, ОСОБА_2 в заставу було передано належний їй на праві власності автомобіль марки CHEVROLET моделі Aveo, державний номер НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 6).

Відповідно до положень ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином примусове виконання рішення суду про стягнення коштів здійснюється в першу чергу шляхом звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

За змістом статті 589 ЦК України ст. 19 Закону України «Про заставу», у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, стягнута із ОСОБА_2 заборгованість за договором позики може бути погашена за рахунок предмета застави - автомобіля марки CHEVROLET моделі Aveo, державний номер НОМЕР_1, який належить їй на праві власності. Вказане свідчить про наявність у заявника можливості виконати судове рішення.

З урахуванням викладеного та виходячи з того, що розстрочення виконання судового рішення призведе до порушення прав стягувача, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду з підстав, передбачених п. 2), 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно договору про надання правової допомоги від 11 липня 2017 року та додатком №5 до нього від 10 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_3 розмір гонорару адвокату становить 800 грн. 00 коп. за годину надання правової допомоги (т. 2, а.с. 36, 37). За квитанцією від 11 липня 2017 року ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги сплачено адвокату ОСОБА_3 2 400 грн. 00 коп. за підготовку та подання апеляційної скарги (т. 2. а. с. 38).

Враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 грн. 00 коп. судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 за апеляційний перегляд ухвали суду судовий збір в сумі 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 2, п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану в його інтересах представником - адвокатом ОСОБА_3, задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2018 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 гривень 00 копійок судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу та 352 гривні 40 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2018 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

С.С. Ткачук