АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2018 року м.Харків

Справа № 645/4024/17

Провадження № 22-ц/790/3093/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Прологаєвої А.Д.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач: ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

Третя особа: Державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, про визнання права власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2018 року, ухваленого суддею Шарком О.П.,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року позивач звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 1/4 частину двокімнатної квартири № АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на праві власності належала двокімнатна ізольована квартира № АДРЕСА_1. Після смерті батька позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з відсутністю оригіналу Свідоцтва про право власності та технічного паспорту на квартиру.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що їй відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, а тому звернення позивача до суду є передчасним.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд безпідставно дійшов висновку, про те, що позивач не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, адже в позовній заяві позивачем було вказано номер спадкової справи.

Вважає, що суду першої інстанції необхідно було застосувати ст. 46 Закону України «Про нотаріат», оскільки про утримання або втрату правовстановлюючих документів вказано в позовній заяві і нотаріус зупинив нотаріальні дії до отримання належних документів, а не відмовив у вчиненні нотаріальних дій.

Вказує, що судом першої інстанції не вирішено клопотання позивача про витребування з КП «ХМБТІ» дублікату правовстановлюючих документів на двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходило.

Матеріали справи містять заяву представника відповідача, в якій він посилається на відсутність у позивача перешкод для оформлення спадщини у позасудовому порядку, тому підстав для звернення до суду у позивача немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, про що 22 червня 2016 року зроблений відповідний актовий запис № 9426 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1).

Позивач ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2).

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

До суду апеляційної інстанції представником позивача надано копію листа завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори адресованого відповідачу ОСОБА_2 зі змісту якого вбачається, що в Дванадцятій Харківській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа № 576/2016 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований на день смерті в АДРЕСА_1. 17 листопада 2017 року на ім'я відповідача було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 6-434 на 1/4 частку квартири № АДРЕСА_1, а 1/4 частка вищевказаної квартири залишається відкритою за спадкоємцем 1-ої черги дочкою спадкодавця, ОСОБА_1. У зазначеному листі ОСОБА_2 запропоновано протягом 10 днів надати нотаріальній конторі правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру, а саме: Свідоцтво про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 21 січня 1994 року за реєстраційним № 8-94-16077 згідно з розпорядженням № 5025 від-- 21 січня 1994 року, зареєстроване в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 10 лютого 1994 року за реєстровим № П-8-4615.

Законом України «Про нотаріат» визначено, що саме нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину (ст.34). Отже встановлення, належності нерухомої речі спадкоємцеві є компетенцією нотаріату України, який є правоохоронним органом, а тому вчинення таких дій не належить до компетенції судових органів, які лише реалізують функцію правового захисту в разі порушення, невизнання чи оспорювання цивільного права та охоронюваного законом інтересу.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року зазначено, що главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7).

Враховуючи вищевикладене та те, що набуття права власності регулюються окремим правовими нормами, суд, приходить до висновку, що заявлена вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

У п. 1 листа ВССУ від 16 травня 2013 року йдеться про обов'язковість наявності в матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи судом не було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушені права позивача, нотаріус не відмовляв у видачі Свідоцтва про права на спадщину, а тому судова колегія приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури.

Доводи апеляційної скарги про доцільність застосування судом ст. 392 ЦК України не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, звертає увагу, що у зазначеній нормі особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності :

1) якщо це право не визнається іншими особами;

2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності може бути особа, яка є вже власником майна, а відповідачем будь-яка особа, яка має сумнів у належності майна позивачеві, має власний інтерес тощо.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ст. 182 ЦК України).

З вищенаведеного, суд, приходить до висновку, що право власності на нерухоме майно виникає тільки з моменту його державної реєстрації, а тому відкриття спадщини передбачене ст.. 1268 ЦК України не означає виникнення у спадкоємців права на майно (обєкт спадкування), а означає лише виникнення права на прийняття чи відмову від неї.

Прийняття спадщини може буди здійснено двома способами шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини ( ч.1 ст.1269 ЦК України) та шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ( ч.3 ст. 1268 ЦК України).

Щодо доводів про невитребування судом першої інстанції з КП «ХМБТІ» дублікатів правовстановлюючих документів, колегія суддів зазначає наступне.

Запит завідувача Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори адресований відповідачу ОСОБА_2 свідчить про здійснення нотаріусом нотаріальних дій передбачених ст. 46 Закону України "Про нотаріат", якою встановлено, що нотаріус має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про відкладення, зупинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Також позивачем не заявлялося клопотання про витребування спадкової справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не було доведено факту відсутності у неї умов для отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі та не надано обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.І. Колтунова

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 6 вересня 2018 року