Постанова

Іменем України

21 серпня 2018 року

м. Київ

справа № 2218/16892/2012

провадження № 61-10652св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - військовий прокурор Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області, треті особи: управління Держгеокадастру в Хмельницькому районі Хмельницької області, садівниче товариство «Радуга»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Власенка О. В., Юзюка О. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2012 року військовий прокурор Хмельницького гарнізону в інтересах держави в особі адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - АДПСУ), Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького (далі - НАДПСУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області, треті особи - управління Держгеокадастру в Хмельницькому районі Хмельницької області, садівниче товариство «Радуга» (далі - СТ «Радуга»), про скасування рішення виконавчого комітету міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що військовою прокуратурою Хмельницького гарнізону проведена перевірка щодо самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки, розташованої в межах польового навчального центру НАДПСУ, в результаті якої встановлено, що на праві постійного користування як землі оборони у НАДПСУ перебуває земельна ділянка площею 377,8 га, яка використовується навчальним закладом під польовий центр. Передача землі була здійснена в порядку статей 7, 30 Земельного кодексу УРСР від 18 грудня 1990 року.

У подальшому військовим навчальним закладом було отримано державний акт на право постійного користування землею від 15 квітня 1994 року. Крім того, перевіркою встановлено, що на території польового навчального центру НАДПСУ в районі межових знаків 20.0.-91.0 громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовують земельну ділянку без належних законних підстав, розпочавши при цьому будівництво об'єкту нерухомості. Крім того, ОСОБА_3 при виготовлені державного акта на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року не проводила погодження меж земельної ділянки в натурі. Також перевіркою встановлено, що земельна ділянка, якою користуються відповідачі, не входить до складу, а лише межує з землями садівничого товариства «Радуга».

На підставі вищевказаного, позивач просив суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, скасувати його державну реєстрацію; скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 29 вересня 1998 року № 533 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_3; заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовувати спірну земельну ділянку, що розташовується на території Польового навчального центру НАДПСУ та зобов'язати їх звільнити дану земельну ділянку, привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їх рахунок об'єктів самочинного будівництва, а також не чинити перешкод НАДПСУ у користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 листопада 2012 року (у складі судді Мазурок О. В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачі не довели належними та допустимим доказами, що спірна ділянка, яка належить ОСОБА_3 та розміщена на території СТ «Радуга», входить до складу земель оборони та розташована в межах польового навчального центру НАДПСУ та, що СТ «Радуга» при наданні даних про членів свого товариства та інформації про використання земельної ділянки в межах свого товариства, вийшла за межі компетенції та повноважень, фактично приєднала частину землі НАДПСУ до складу своїх земель.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 листопада 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю на землях СТ «Райдуга» в місті Хмельницькому, виданий 06 жовтня 1998 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440.

Скасовано державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю на землях садівничого товариства «Райдуга» в місті Хмельницькому, виданого 06 жовтня 1998 року громадянці ОСОБА_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440.

Скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 29 вересня 1998 року № 533 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га (пункт 2.1. додатку № 3 до рішення виконкому міської ради від 29 вересня 1998 року № 533), затверджене рішенням Хмельницької міської ради Хмельницької області від 15 грудня 1998 року № 14 «Про затвердження рішень, прийнятих виконкомом міської ради по регулюванню земельних відносин за період з 01 червня 1998 року по 15 листопада 1998 року».

Заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовувати земельну ділянку, що розташовується на території Польового навчального центру НАДПСУ та зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнити дану земельну ділянку.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їхній рахунок об'єктів самочинного будівництва протягом одного місяця.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод НАДПСУ

у користуванні земельною ділянкою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року рішення апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 листопада 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Скасовано рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області від 29 вересня 1998 року № 533 «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,12 га (п. 2.1 додатку № 3 до рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради), затверджене рішенням Хмельницької міської ради від 15 грудня 1998 року № 14 року «Про затвердження рішень, прийнятих виконавчим комітетом міської ради по регулюванню земельних відносин за період з 01 червня 1998 року по 15 листопада 1998 року».

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю на землях СТ «Радуга» в місті Хмельницькому, виданий 06 жовтня 1998 року ОСОБА_3, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440.

Скасовно державну реєстрацію державного акта на право приватної власності на землю на землях СТ «Радуга» в місті Хмельницькому, виданого 06 жовтня 1998 року ОСОБА_3, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за ХМ № 17440.

Заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 використовувати земельну ділянку, що розташована на території Польового навчального центру НАДПСУ та зобов'язано їх звільнити дану земельну ділянку.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їх рахунок об'єктів будівництва.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкод НАДПСУ

у користуванні земельною ділянкою.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідачами порушується право НАДПСУ на користування земельною ділянкою, яка виділена для потреб оборони, і усунення цих порушень можливо шляхом скасування рішення органу місцевого самоврядування про видачу державного акта ОСОБА_3, визнання недійним державного акта на право приватної власності на спірну земельну ділянку, знесення всіх будівель на вказаній ділянці та забороною використання земельної ділянки відповідачами.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не має відповідати за пред'явленим позовом, оскільки є неналежним відповідачем, оскільки власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_3, яка набула право власності на неї в порядку, встановленому чинним законодавством. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт самочинного будівництва ОСОБА_3, оскільки ними отримано відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт. Крім того, скаржники зазначили, якщо при передачі права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 з вини органів місцевого самоврядування були допущені порушення норм земельного законодавства, то ризик будь-якої помилки органу місцевого самоврядування повинен накладатися на цей орган, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, виконавчий комітет Хмельницької міської ради Хмельницької області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що право користування земельною ділянкою у НАДПСУ не виникло, оскільки вказане право припинилося у Хмельницького інституту прикордонних військ України в зв'язку із його ліквідацією. Вказував, що ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку у визначеному законом порядку, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою.

Відзиви на касаційні скарги до Верховного Суду не надходили.

23 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що 01 квітня 1994 року рішенням Хмельницької районної ради № 29 Хмельницькому інституту прикордонних військ України, назву якого змінено на НАДПСУ, для потреб оборони було надано в постійне користування 377,8 га землі, на підставі якого було видано державний акт на право постійного користування землею від 15 квітня 1994 року.

Відповідно до рішення виконкому Хмельницької міської ради Хмельницької області № 533 від 29 вересня 1998 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку розміром 0,12 га та видано державний акт на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року, в якому вказано, що земельна ділянка знаходиться на території Хмельницької міської ради Хмельницької області, на землях СТ «Райдуга».

З витягу з Поземельної книги про земельну ділянку від 25 травня 2012 року встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_3 в СТ «Радуга» м. Хмельницький, площа якої становить 0,12 га - НОМЕР_1.

Відповідно до акта перевірки використання земельної ділянки за призначенням НАДПСУ від 17 лютого 2011 року комісія здійснила перевірку використання земельної ділянки за цільовим призначенням, для потреб оборони, відповідно до державного акта на право постійного користування землею в межах визначених державним актом від 15 квітня 1994 року загальною площею 377,8 га. Встановлено, що зазначена земельна ділянка використовується за призначенням, за винятком: в районі межових знаків 20.0. - 91.0. плану зовнішніх меж землекористування виявлено капітальну двоповерхову споруду із цокольним поверхом розміром: довжиною 15 м, шириною 6 м 50 см, попри недобудовану споруду з правої сторони від фасаду паралельно будівлі розташований фундамент розміром: довжиною 12 м, шириною 10 м, висотою 30 см.

Згідно з листом начальника Хмельницького БТІ від 24 листопада 2011 року встановлено, що інженерами-землевпорядниками Хмельницького БТІ ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було проведено геодезичну зйомку земельної ділянки, що належить Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, за результатами якої та уточнення координат земельних ділянок, встановлено, що спірна земельна ділянка розташована на території Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, наданої у постійне користування відповідно до державного акта від 15 квітня 1994 року.

Головою СТ «Радуга» надано довідку від 15 березня 2011 року про те, що ОСОБА_4 є членом СТ «Радуга» з 1995 року, земельна ділянка розташована за адресою: м. Хмельницький, дачний масив «Радуга», вул. Танкодромна, 13.

Відповідно до частини першої статті 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За правилом статті 27 ЗК України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до статті 27 ЗК України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землекористування Хмельницькому інституту прикордонних військ України, назву якого змінено на НАДПСУ, не було припинено у визначеному законом порядку.

Крім того, ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд керувався висновком судової земельно-технічної експертизи від 13 травня 2016 року, проведеної на виконання вимог ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року, де зазначено, що фактичне землекористування СТ «Радуга» не відповідає державному акту на право користування землею серії Б № 042252 р/н 113/04 від 1992 року. Фактично СТ «Радуга» користується земельною ділянкою площею 39,0096 га, а по державному акту на право користування землею площа земельної ділянки становить 29,5000 га. Фактичне землекористування ОСОБА_3 не повністю відповідає державному акту на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року. Фактично ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 0,1201 га, а по державному акту на право приватної власності на землю від 06 жовтня 1998 року площа земельної ділянки становить 0,1200 га, фактичне землекористування земельною ділянкою на 1 кв. м більше ніж зазначено у державному акті.

Земельна ділянка, якою користується ОСОБА_3 не є (не була) складовою земельної ділянки, яка була передана СТ «Радуга» відповідно до державного акта на право користування землею.

Розташування земельних ділянок, що належать НАДПСУ(кадастровий номер відсутній), ОСОБА_3 (кадастровий № НОМЕР_1) та СТ «Радуга» (кадастровий номер відсутній), по відношенню одна до одної згідно з фактичним землекористуванням та відомостей земельно-кадастрової документації відображено у додатку № 1.

Площа накладення земельної ділянки, якою користується СТ «Радуга» на земельну ділянку, що належить Національній академії Прикордонної служби України імені БогданаХмельницького становить: 0,7590 га.

Площа накладення земельної ділянки, якою користується ОСОБА_3 на земельну ділянку, що належить НАДПСУ(кадастровий номер відсутній) становить: 0,1201 га.

Розриви між ділянкою, якою користується СТ «Радуга» та земельною ділянкою, що належить НАДПСУ (кадастровий номер відсутній) становлять: 0,1631 га.

Площі накладення земельних ділянок та розривів між ними відображено у додатку № 2.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку про порушення відповідачами земельних прав НАДПСУта наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову до всіх відповідачів не зазначив в своєму рішенні, які саме права позивача та, у яких діях це проявляється, порушив відповідач ОСОБА_4, враховуючи, що право власності на спірну земельну ділянку згідно з державним актом на право власності на землю належить ОСОБА_3

Вказані обставини також не перевірив і суд першої інстанції.

Крім того, зобов'язуючи відповідачів вчинити дії щодо знесення об'єктів будівництва, апеляційний суд у рішенні не зазначив, які саме об'єкти будівництва підлягають знесенню за рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з тим, відповідно до вимог статті 316 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, рішення апеляційного суду складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог; розподілу судових витрат; строку і порядку набрання рішенням законної сили та його оскарження.

В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 судам роз'яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами. У ній, зокрема, має бути зазначено: конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Таким чином, апеляційний суд вказаних вимог не врахував та не конкретизував у резолютивній частині судового рішення, які саме об'єкти будівництва слід знести відповідачам, що унеможливить процес примусового виконання судового рішення для органів державної виконавчої служби.

Крім того, апеляційний суд зобов'язав відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести земельну ділянку в первісний стан шляхом знесення за їх рахунок об'єктів будівництва, при цьому не зазначив які саме об'єкти будівництва повинні бути знесені і не звернув уваги на те, що знесення будівництва як спосіб поновлення порушеного права є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічний висновок вказано в постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2017 року № 6-129цс17.

Втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» у питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

У рішенні в справі «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини від 01 червня 2006 року зазначив про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

При цьому у рішенні Європейський суд з прав людини від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України» наголошено, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Проте суд апеляційної інстанції вказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі не встановили обставини справи, з'ясування яких є обов'язковим для правильного вирішення спору.

Таким чином, при новому розгляді справи судам слід перевірити, чи є втручання у право власності ОСОБА_3 законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес (легітимну мету); чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям, а також за наявності процесуальних підстав, перевірити питання дотримання позивачем строку позовної давності. Крім того, судам необхідно врахувати те, що за наявності законних підстав для втручання у право особи на земельну ділянку, позбавлення її права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

За загальними вимогами процесуального права визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки суди апеляційної інстанції порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

В. В.Пророк

І. М.Фаловська

С. П.Штелик