11.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/6309/18
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/6309/2018
Номер провадження: 2/205/2898/2018
11 грудня 2018 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_6 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що домоволодіння № 36 по вул. Покровського в м. Дніпрі належить йому, ОСОБА_1, на підставі договору купівлі продажу домоволодіння, від 08.08.2003 року. На даний час у вищевказаному домоволодінні зареєстровані пять осіб, такі як: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_5 (дочка позивача), ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (далі Відповідачі). Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що Відповідачі не проживають у вищевказаному домоволодінні з 02.08.2017 року, знятися з реєстраційного обліку добровільно не бажають, позивач був змушений звернутися до суду та просити визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, такими, що втратили право користування домоволодінням № 36 по вул. Покровського у м. Дніпрі.
Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзиви на позовну заяву не подали.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.45). Розгляд справи за відсутності учасників справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, у судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.34).
Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 36).
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзиви, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі - продажу домоволодіння від 08.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 зареєстрованого в реєстрі за № 4375, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння № 36 по вул. Покровського у м. Дніпрі. Речове право позивача зареєстровано КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 21.10.2003 року за № 1913906 (а.с.12-13).
Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у вказаному житловому приміщенні фактично не проживають з 02.08.2017 року, що підтверджується відповідним Актом обстеження домоволодіння від 08.07.2018 року, складеним головою квартального комітету № 29 Новокодацького району м. Дніпропетровська (а.с.23).
Доказів поважних причин відсутності відповідачів протягом вказаного часу у зазначеному домоволодінні суду не представлено. Суд зауважує, що відповідачі не були позбавлені можливості подати докази по справі як особисто, так й через свого представника або за допомогою поштового зв'язку, оскільки вони повідомлялися судом про розгляд цивільної справи у встановленому чинним процесуальним законом порядку.
До судового засідання відповідачі не з'явилися, належних та допустимих доказів до поважності причин неявки суду не представили, не надали жодного заперечення чи пояснення по суті спору. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі у судових засіданнях, надало суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.
У відповідності до ст.3 17, ч. 1,2 ст. ст.319, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Крім того, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Виходячи з порівняльного аналізу норм статей 383, 321, 391, 405 ЦК України та статей 64,150, 156 ЖК Української РСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64,150,156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Аналізуючи зазначені обставини та докази, які надані суду, у їх сукупності, суд вважає, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є такими особами, що втратили право користуватися житловим приміщенням за вказаною адресою. Адже в даному випадку особистий сервітут не може бути встановлений по відношенню до вказаних відповідачів, оскільки такі відповідачі не є членами сімї позивача, у спірному житловому приміщенні фактично не мешкають з 2017 року, спільного господарства з позивачем не ведуть.
Таким чином, вказана вимога позивача про визнання Відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., по 234 (двісті тридцять чотири) грн. 93 коп. із кожного Відповідача окремо.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71,72 Житлового Кодексу України, ст. ст. 4,5,81,82, 90,141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.