Провадження № 2-о/359/157/2018
Справа № 359/7771/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Івченко В.І.,

за участю заявника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника служби у справах дітей Коновал Д.Б., заінтересованої особи ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, заінтересовані особи : Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в :

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою, якою просить видати обмежувальний припис, яким : заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалої особи - ОСОБА_6, що вчинюються ОСОБА_4; обмежити спілкування ОСОБА_4 з постраждалими дітьми - ОСОБА_6 та ОСОБА_7; заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання постраждалих осіб за адресою : АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_4 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2003 року проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають двох спільних дітей: неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. 05 вересня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин за адресою їхнього спільного проживання, а саме : АДРЕСА_1, її чоловік ОСОБА_4 вчинив щодо неї та сина ОСОБА_6 фізичне насильство в сім'ї, під час якого був присутнім і молодший син ОСОБА_7 В результаті наведеного Бориспільським ВП ГУ НП в Київській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001946 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. В результаті даної події старший син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був госпіталізований до Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1, де він знаходився на стаціонарному лікуванні до 14 вересня 2018 року. Після цього, заявник разом з дітьми перебувала в притулку для жертв від домашнього насильства. Заявник зазначає, що ОСОБА_4 на цьому не зупинився, він змінив пароль на її банківській картці, щоб перекрити їй доступ до грошових коштів. Крім того, кривдник заблокував їй єдине джерело доходів - Інтернет-магазини, де вона за рахунок продажу свого рукоділля заробляла грошові кошти та утримувала всю родину. Окрім цього, будинок, в якому вони всі разом проживали, належить на праві власності неповнолітньому ОСОБА_6, проте потрапити туди вона разом з дітьми не можуть через побоювання за своє життя і здоров'я , оскільки там проживає ОСОБА_4. Заявник вважає, що кривдник може продовжити вчиняти над ними насильство, а тому є необхідність у видачі судом обмежувального припису.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник заявника ОСОБА_2 заяву підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області заяву підтримала та не заперечувала проти видачі судом обмежувального припису хоча б на деякий час.

Заінтересована особа ОСОБА_4 та його представник заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1, оскільки вважають, що домашнього насильства в сімї не було. Крім того, за наслідком звернення ОСОБА_4 заведено кримінальне провадження щодо нанесених йому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Наведене, на їх думку, дає підстави сумніватись, хто ж саме з них є потерпілим від домашнього насилля.

Допитана в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що цивільний чоловік ОСОБА_4, з яким вона проживає без реєстрації шлюбу з листопада 2003 року, завжди був жорстоким по відношенню до неї та старшого сина ОСОБА_6. В 2015 році за наслідком її побиття чоловіком, заводилось кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України, проте тоді, через свою юридичну необізнаність, вона не довела справу до кінця. Однак зробила висновки, що чоловік може і надалі вчиняти щодо неї побої та психологічне насилля. Знаючи про те, що оригінали документів зберігаються в сейфі чоловіка, вона оформила на дітей повторні свідоцтва про народження та передала їх на зберігання сестрі ОСОБА_9.

В 2017 року вона разом з дітьми та сестрою ОСОБА_9 проживала в м. Київ, діти ходили до школи, відвідували секції, було все тихо - мирно. ОСОБА_4 останні два роки не працює і родину утримує лише ОСОБА_1 Восени 2017 року заявник разом з дітьми повернулась до ОСОБА_4 спільно проживати в будинку за адресою : АДРЕСА_1. З того часу в будинку постійно були сварки як при так і без присутності дітей. ОСОБА_4 часто вживав в їх присутності спиртні напої, ходив голяка без спідньої білизни. Дітям батько забороняв водити дітей до дому, товаришувати з дітьми з села, ходити на гуртки чи секції, спілкуватись з рідною тетікою.

При виконанні батьківських обов'язків у виді бесід, повчань ОСОБА_4 говорив з сином ОСОБА_6 в підвищеному тоні, називав його образливими словами та висловлювася на нього нецензурною лексикою, міг побити його. Молодшого сина ОСОБА_4 любить більше оскільки він народився 6-ти місячним та вони спільно боролись за його життя. Ним він більше опікується та краще ставиться ніж до сина ОСОБА_6.

05 вересня чоловік привіз молодшого сина з школи та почав вживати пиво. Крім того, попросив ОСОБА_1 приготувати придбану ним рибу, що вона і зробила. Всі поїли смаженої риби, чоловік пішов відпочивати та продовжив вживати пиво, діти на другому поверсі будинку робили домашню роботу до школи, вона виконувала замовлення клієнта. Ввечері ОСОБА_1 нагодувала дітей та запропонувала ОСОБА_4 також повечеряти. Останній відмовився їсти одне й те саме на обід та вечерю та попросив посмажити картоплю. ОСОБА_1 виконала його прохання, проте під час цього в них виник конфлікт через ставлення чоловіка до неї, оскільки ОСОБА_4 знав, що вона має в певні строки виконати замовлення та не має на це вільного часу. Під час сварки батьків, син ОСОБА_6, на прохання матері, викликав поліцію. Приїзду поліції заявник очікувала на другому поверсі будинку разом з дітьми. По їх приїзду, ОСОБА_1 та син ОСОБА_6 вийшли до поліції. Заявник пояснила поліцейським, що чоловік б'є її та сильно кричить, при цьому діти знаходяться в будинку, просила поліцію забрати її разом з дітьми, оскільки боїться ОСОБА_4 Поліцейські зазначили, що можуть забрати лише її, а дітей, без дозволу батька, забрати не мають права. При цьому до них на вулицю вийшов також ОСОБА_4. В його присутності було складено протокол, який він відмовився підписувати та надавати будь - які пояснення. Поліція поїхала, а родина повернулась до будинку.

Син ОСОБА_6 одразу піднявся на другий поверх, потім зайшов в будинок ОСОБА_4, а за ним і ОСОБА_1. Одразу при вході в будинок ОСОБА_4 вдарив її вхідними дверима та взяв до рук биту, яка завжди стояла біля вхідних дверей. Останній замахнувся на ОСОБА_1 на наніс їй удар по руці, якою вона прикрила голову. Потім, щоб припинити нанесення ударів ОСОБА_4, ОСОБА_1 двома руками перехопила биту і вони стоячи один навпроти одного почали її смикати кожен в свою сторону. Ці дії супроводжувались нецензурною лайкою та погрозами ОСОБА_4 в її сторону.

Під час цих подій ОСОБА_1 позвала старшого сина та попросила знову викликати поліцію. ОСОБА_6 спустився з другого поверху з мобільним телефоном в руках. Батько вибив телефон з рук сина ОСОБА_6 та штовхнув його, після чого продовжив штовханину з дружиною. Син чіплявся за торс батька та намагався відтягти його від мами. ОСОБА_4. оборонялась та намагалась виватись від ОСОБА_4. За цих дій всі троє перемістились до кухні де ОСОБА_4 схопив електричний чайник та кинув в сина. По кухні розлилась вода. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 впали на підлогу. Батько сів верхи над сином та почав бити його по голові сковорідкою. ОСОБА_1, побачивши як щодо її дитини вчиняється насилля, взяла до рук биту та почала наносити ОСОБА_4 ззаду по голові та тулубу удари, щоб останній перестав знущатись над сином ОСОБА_6. За наслідком цього ОСОБА_6 вивільнився і вони разом з ОСОБА_1 пішли до кімнати, де раніше відпочивав з пивом ОСОБА_4. Чоловік пішов за ними та продовжив сварку, під час якої продовжував нецензурно лаятись та хватав ОСОБА_1 за волосся на голові. ОСОБА_6 намагався боронити матір, наслідком чого отримав від ОСОБА_4 удар скляною пляшкою по голові.

Під час цих подій ОСОБА_1 попросила молодшого сина ОСОБА_7 викликати поліцію. Дитина сама викликала поліцію та по їх приїзду відчинив вхідні двері. ОСОБА_4 відштовхнув ОСОБА_7 в сторону та з кулаками побіг в сторону працівників поліції. Останні заспокоїли ОСОБА_4 шляхом росприскування в обличчя останньому спецзасобу з балончика.

Побоючись за своє та дітей життя, заявник та діти зібрали речі першої необхідності та поїхали з будинку. Більше до будинку за власної волі вони не повертались, проживали у притулку для жертв домашнього насильства. Лише раз приймали участь у слідчому експеременті та повертались в будинок, під час якого будинок довелось вскрити, оскільки ключі, наявні у ОСОБА_1 від будинку, не підійшли до замків вхідних дверей.

ОСОБА_1, з метою уникнення переслідування та можливого відібрання дітей ОСОБА_4, змінила школу для їх навчання. ОСОБА_4 цікавився в попередній школі, куди перевели дітей. З сином ОСОБА_6 батько спілкувався по телефону лише раз, коли той лежав в лікарні, далі дитина перестала спілкуватись з ним. Їй ОСОБА_4 також інколи пише повідомлення на телефон, але вона уникає спілкування з ним.

Свідок сильно боїться за своє та дітей життя, просить захисту держави від домашнього насилля, яке по відношенню до неї та сина ОСОБА_6 вчиняє ОСОБА_4, та свідком якого є молодший син ОСОБА_7. Хоче налагодити нормальне життя без чоловіка, в якому вона та діти не будуть боятись за себе, не відчуватимуть будь - якого насилля до себе зі сторони ОСОБА_4. Крім того зазначила, що дані дії не є підставою для подальших дій щодо відібрання у ОСОБА_4 будь - якого майна, оскільки будинок, в якому стались всі ці події, він подарував сину ОСОБА_6, а молодшому сину ОСОБА_7 ОСОБА_4 подарував в м. Києві квартиру. Також і сама ОСОБА_1 має власну квартиру у м. Києві.

Допитаний в якості свідка неповнолітній ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4, це його батьки. Надані ним покази були частково суперечливими. Разом з тим однозначно встановлено, що він був присутнім в будинку 05 вересня 2018 року під час сварки батьків. Підтвердив факт виклику поліції ним та молодшим братом ОСОБА_7. Початку та причини сварки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 він не бачив, проте після першого виклику поліції намагався боронити маму, яку на його очах бив та нецензурно лаяв ОСОБА_4. Зазначив, що на кухні батько кинув в нього електричний чайник, з якого на підлогу розлилась вода. У зв'язку з цим свідок впав. Поверх нього сів батько та почав бити ОСОБА_6 по голові сковорідкою. ОСОБА_1 намагалась боронити сина та з цією метою взяла биту і почала наносити ОСОБА_4 по голові та тілу удари. ОСОБА_6 завдяки цьому вивільнився та разом з мамою пішли у кімнату. Батько наздогнав їх та знов почав бити і ображати ОСОБА_1, ОСОБА_6 знову почав намагатися відтягти ОСОБА_4 за тулуб, через що від останнього отримав удар по голові скляною пляшкою. Мама сильно була злякана та просила молодшого брата ОСОБА_7 викликати поліцію. Брат викликав поліцію та відчинив їм поліцію. Після цього ОСОБА_1, сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зібрали необхідні речі та поїхали з будинку.

Зазначив, що дійсно батько лише раз дзвонив йому на мобільний телефон, коли ОСОБА_6 лежав у лікарні. Далі свідок сам перестав з ним спілкування. Школу для їх з братом навчання мама змінила. Наразі вони проживають у невідомому для ОСОБА_4 місці, оскільки бояться його. Погодився з тим, що батько з метою виховання міг сварити його, але вважає що під час цих дій ОСОБА_4 інколи був занадто жорстоким, кричав та нецензурно лаяв його. Називав ОСОБА_6 образливими словами при друзях. ОСОБА_4 в присутності свідка та молодшого сина ОСОБА_7 часто сварився з ОСОБА_1, нецензурно висловлювався, ходив перед ними без будь - якого одягу, на зауваження ОСОБА_1 реагував лише криками та ще більшою сваркою. Батька вважає поганою людиною та хоче припинити з ним будь - яке спілкування.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 повідомила суду, що є рідною сестрою ОСОБА_1, а ОСОБА_4 це цивільний чоловік сестри, з яким в них народились сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Зазначила, що свідком подій від 05 вересня 2018 року не була. Проте вказала, що після народження сина ОСОБА_6 вона дуже часто бувала в їх помешканні і в певний період (в 2011 році) навіть проживали з ними 4 місяці в будинку. Протягом цього часу часто була свідком жорстокого ставлення ОСОБА_4 як по відношенню до сестри так і до сина ОСОБА_6. Вважає, що ОСОБА_4 не вміє контролювати свої емоції та гнів, у зв'язку з чим ОСОБА_1 та ОСОБА_6 часто відчували по відношенню до себе психологічний тиск, крики, нецензурну лайку. В її присутності побоїв ні сестрі, ні племіннику ОСОБА_4 не наносив, проте від ОСОБА_1 свідок знала про випадок в 2015 року, коли чоловік побив її сестру та було заведено кримінальне провадження. Вказала також, що ОСОБА_1 з того часу почала боятись його та на всякий випадок зберігала якісь документи у свідка вдома. Які саме документи не знає, оскільки вони були запаковані в конверт. Крім того зауважила, що в 2014 році ОСОБА_4 заборонив їй відвідувати сестру та племінників, а останнім спілкуватись зі свідком. Лише в 2017 році він вперше запросив її до будинку, однак з того часу ОСОБА_9 бачила ОСОБА_4 лише декілька разів. Свідок вважає, що для сестри та племінників небезпечно знаходитись поруч з ОСОБА_4, оскільки він і раніше був жорстоким, а вчинок від 05 вересня 2018 року говорить про те, що він абсолютно не поважає та принижує ОСОБА_1 на очах у дітей. Це, на її думку, є неприпустимим прикладом для дітей, які, в свою чергу, вже бояться батька.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та повно і всебічно дослідивши матеріали справи, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, згідно ч. 5 цієї статті, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторона-ми; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 01 листопада 2003 року проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4, від якого народились двоє спільних дітей: неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,8).

ОСОБА_1 разом з цивільним чоловіком та дітьми проживали за адресою : АДРЕСА_1 з 2011 року. Даний будинок належить на праві власності ОСОБА_6. Наведене підтверджується довідкою Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 2272-02-28-18 від 26.09.2018 року (а.с. 16, 17).

Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Наведені обставини в силу вимог ч. 2 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки не заперечуються та визнаються сторонами.

Встановлено, що згідно витягу з ЄРДР № 0001907 від 07 вересня 2015 року ОСОБА_4, перебуваючи за адресою : АДРЕСА_1, на грунті особистої неприязності наніс тілесні ушкодження своїй дружині ОСОБА_1 та згідно витягу за № 0001946 встановлено, що 05 вересня 2018 року приблизно о 20 годині 00 хвилин за адресою : АДРЕСА_1 невстановлена досудовим розслідуванням особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 81, 82).

З наданих сторонами та свідками пояснень вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 та ОСОБА_6 05 вересня 2018 року наніс саме ОСОБА_4 Доказів протилежного суду не надано.

Наведене, в свою чергу, свідчить про неодноразові випадки нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 її цивільним чоловіком ОСОБА_4

За наслідком наведеного неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був госпіталізований до Київської міської дитячої клінічної лікарні № 1, де він знаходився на стаціонарному лікуванні до 14 вересня 2018 року. (а.с. 9-10).

У висновку експертного дослідження № 200 від 07 вересня 2018 року проведеного щодо ОСОБА_1 встановлено, що виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій щоці, голові, спинці носа, ссадна на спинці носа та верхній губі зліва, крововилив із забійною раною слизової верхньої губи зліва, синці на руках, садно на лівому лікті, забійна рана на правій п'ятці мають ознаки легких тілесних ушкоджень (а.с. 11-12).

Висновком експертного дослідження № 224 від 08 вересня 2018 року проведеного щодо ОСОБА_1 встановлено, що тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому зап'ястку, в лобковій області, на передній поверхні правої гомілки, синця із двома саднами в лівій завушній області мають ознаки легких тілесних ушкоджень (а.с. 13-14).

Під час конфлікту від 05 вересня 2018 року, який стався між ОСОБА_1 та її цивільним чоловіком ОСОБА_4, у будинку, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, були присутні їх діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Наведене підтверджується самими сторонами та показами допитаних свідків.

Безпосередньо син ОСОБА_6 обороняючи матір ОСОБА_1 отримав від батька ОСОБА_4 тілесні ушкодження, а син ОСОБА_7 спостерігав за цим та викликав поліцію до будинку, щоб припинити такі дії.

За приписами п. 3, 6, 7, 8 ч.1, ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Отже, в розумінні цієї норми Закону постраждалими від домашнього насильства є неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також їх мати ОСОБА_1.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Дослідженням наданих заявником доказів, пояснень сторін, показів допитаних свідків встановлено, що доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, оскільки встановлено : наявність конфлікту між цивільним подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4, факт заподіяння тілесних ушкоджень, що мало наслідком звернення заявника ОСОБА_1 із заявою про вчинене кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, відсутність бажання примирення у постраждалих від домашнього насильства ОСОБА_1 та ОСОБА_6, а також відсутність ознак щирого каяття у заінтересованої особи - ОСОБА_4.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявник разом з дітьми, як жертви домашнього насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та приходить висновку, про наявність обґрунтованих ризиків можливого повторного вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства щодо заявника ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7, а тому суд вважає заяву обґрунтованою та задовольняє її в частині видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_4 щодо заборони перебування у місці їх спільного проживання за адресою : АДРЕСА_1.

При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 7 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Щодо повнолітніх осіб такі обмеження відсутні. В тому числі, не може бути підставою для відмови у вжитті зазначеного обмеження, відсутність у ОСОБА_4 іншого житла.

З урахуванням того, що у зв'язку зі зверненням ОСОБА_1 до органу досудового розслідування в порядку ст. 214 КПК України, зазначені нею обставини підлягають розслідуванню та перевірці в порядку кримінального судочинства у визначені чинним кримінальним процесуальним законодавством строки, суд вважає, що строк дії обмежувального припису слід визначити на підставі ст. 350-6 ЦПК України в два місяці.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, що є особистою приватною власністю постраждалого ОСОБА_6, не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів, крім пояснень допитаних в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_1, що їм зі сторони ОСОБА_4 чиняться якісь перешкоди у користуванні будинком, який розташований за адресою : АДРЕСА_1.

Так, згідно вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, в своїх показах свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вказували, що після подій 05 вересня 2018 року навіть не намагалися повернутись для проживання до вищевказаного будинку.

Також суд відмовляє в задоволенні вимоги заяви щодо застосування обмежувального припису у вигляді заборони особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалих осіб ОСОБА_1, неповнолітнього ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_7, оскільки суду не надано доказів вчинення таких дій зі сторони ОСОБА_4.

Не є необґрунтованою також вимога заявника щодо заборони наближення ОСОБА_4 до місця їх спільного проживання менш ніж на 500 метрів, оскільки метою вжиття таких заходів є не створення особі кривднику додаткових незручностей, а запобігання можливим ризикам повторення домашнього насильства, а тому суд приходить висновку, що достатньою буде відстань у 150 метрів, яка запобігатиме особистому спілкуванню між заявником та заінтересованою особою.

Вимоги щодо обмеження спілкування ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід задовольнити виходячи з наступного. Суду не надано доказів нанесення дітям психологічної травми через спілкування з батьком, неможливості такого спілкування чи спричинення цим негативних психологічних наслідків для дітей, а тому батько і надалі має право спілкуватись з своїми дітьми за їх взаємної згоди.

Разом з тим, у зв'язку з задоволенням судом вимоги щодо заборони наближення ОСОБА_4 до місця їх спільного проживання менш ніж на 150 метрів, спілкування батька з дітьми слід обмежити шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо.

Щодо заборони вести листування, телефоні переговори або контактувати з ними через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб, суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви в цій частині, оскільки такі можливі дії ОСОБА_4 не можуть становити реальної загрози заявнику та дітям, крім того, сторони на даний час перебувають на стадії розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 125 КК України, що в свою чергу зумовлює періодичну необхідність спілкування під час слідчих експериментів, проведення необхідних слідчих дій, тощо.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що з метою запобігання ризиків повторного вчинення насильства у сім'ї слід видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4, яким протягом 2 (двох) місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме : заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_1 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_1; заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання постраждалих осіб за адресою : АДРЕСА_1; обмежити спілкування ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо. В іншій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають.

В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно із ч. 4 ст.350-6ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству, суд -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, заінтересовані особи : Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати на строк 2 (два) місяці обмежувальний припис щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2, яким :

-заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1;

-заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 150 метрів до місця проживання постраждалих осіб за адресою : АДРЕСА_1;

-обмежити спілкування ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом спілкування виключно через засоби зв'язку, листи, тощо.

В іншій частині заява ОСОБА_1, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, задоволенню не підлягає.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати, пов'язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Копію повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київської апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно пункту 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Л.В. Яковлєва