Справа № 369/6736/18
Провадження № 2/369/2767/18
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Ліра-К" про виплату компенсації за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Ліра-К» про виплату компенсації за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 серпня 2012 року ТОВ «Видавництво Ліра-К» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено видавничу угоду № 1708/1. Предметом даної угоди був твір «Індустрія моди», автором якого є ОСОБА_1, останній передав видавництву, на визначений законом час діє, право тиражування й розповсюдження твору.

Як вказує позивач, у 2017 році відповідач без відома та згоди позивача перевидав книгу автора ОСОБА_1 «Індустрія моди» ISBN 978-966-2609-29-5, щ обула підписана до друку 20.08.2012 р., де зазначено інформацію про продаж видання 2017 року з вказівкою «видання 2-ге». Позивач вказує, що між соронами не укладалось жодних додаткових угод, які б свідчили про правомірне перевидання видвництвом «Ліра-К» навчального посібника «індустрія моди» автора ОСОБА_1

На думку позивача, відповідачем грубо порушено авторське право позиваа, що полягає у використанні твору з комерційною меою, без згоди автора, а також поширення застаріло інформації про авора твору, що зашкоджує репутації осаннього.

25.01.2018 року позивачем відповідачу було направлено претензію про сплату авторської винагороди, проте претензія була проігнорована.

Крім тго позивач звертає увагу на те, що ним було виявлено, щ видання 2017 року було у продажі на веб-сайті відповідача за ціною 140 грн., з позначками «Вид 2-е», «популярний», «є в наявності».

Видання 2017 року також було виявлено у бібліотеці Київського коледжу легкої промисловості,бухгалтерією якого надано копії договору № 35 від 09 червня 2017 року з видатковою накладною та специфікацією, які підтверджуюь продаж ТОВ «Видавництво Ліра-К» вказаного видання книги «Індустрія моди» автором якого є ОСОБА_1

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на корись позивача компенсацію за порушення авторських прав у сумі 74 460, 00 грн. Зобовязатти відповідача відшкодувати моральну шкоду у сумі 37 230, 00 грн. Заборонити відповдіачу подальше опублікування твору ОСОБА_1 «Індустрія моди» та конфіскуватти контрафакні примірники книги. Зобоязати відповідача за власний рахунок опублікувати в офіційнихдругованих виданнях відомості про допущене порушення авторського права ОСОБА_1

18 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву ОСОБА_3 Відповідно до вказаного відзиву відповідач у повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог. Обгрунтовуючи тим, що позивач не є розпорядником авторських прав на твір «індустрія моди», оскільки вкааний твір позивачем був уключений до плану наукової роботи доцента кафедри індусттрії моди Київського національного університету культури і мистецтва ОСОБА_4 у 2011-2012 навчальному році в рамках навчально-методичного забезпечення дисципліни «індустрія моди» і відповідно до звіту про наукову роботу кафедри, виконаний та рекомендований до друку Головною Вченою радою КНУКіМ. Відповідач стверджує, що не здійснював жодних дій щодо друку після 17.08.2018 року додакових примірників навчального посібника «Індусрія моди». Спір виник з приводу того, що позивач на итульній сторінці знайшов напис «Ліра-2017» а на другій сторінці «Видавництво Ліра-К 2017», разом з тим з другої та осанньої сторінки твору вбачається, що копірайт, номер видання, дата підпису до друку та ISBN повністю відповідають навчальному посібнику надрукованому у 2013 році. Також представник відповідача вказує на те, що позивачем до суду подано підроблені документи, оскільки претензія що надана до суду а претензія, що отримана відповідачем містить різні суми авторської винагороди.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Судом встановлено, що 17 серпня 2012 року ТОВ «Видавництво Ліра-К» в особі директора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено видавничу угоду № 1708/1. Предметом даної угоди був твір «Індустрія моди», автором якого є ОСОБА_1, останній передав видавництву, на визначений законом час діє, право тиражування й розповсюдження твору.

25.01.2018 року позивачем директору ОВ «Видавництво Ліра-К» направелнено претензію про сплату авторської винагороди у розмірі 81 168, 00 грн.

Відповідно до листа директора Централізованої бібліотечної системи голосіївського району у м. Києві від 30.05.2018 року № 01-07/11, вбачається, що у рьох бібліотеках системи наявні книги ОСОБА_5 «Індустрія моди», які надійшли до бібліотек з відділу комплектування центральної міської бібліотеки ім. Л. Українки придбані за бюджетні кошти: 2 примірника за накладною № 2907/2015 р. за ціною дного примірника 115, 00 грн.; 1 примірник за накладною № 3086/2017 р. за ціною одного примірника 140, 00 грн.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися; примірник твору - копія твору, виконана у будь-якій матеріальній формі.

Відповідно до вимог ч. 1, 5 ст. 11 цього Закону первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах. Державна реєстрація авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, здійснюється Установою відповідно до затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку. Установа складає і періодично видає каталоги всіх державних реєстрацій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 цього Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону України «Про авторське право і суміжні права» право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до вимог п. б ч. 1 ст. 50 цього Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є: піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі компютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, незаконне оприлюднення програм організацій мовлення, камкординг, кардшейрінг, а також Інтернет-піратство, тобто вчинення будь-яких дій, які відповідно до цієї статті визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав з використанням мережі Інтернет.

Згідно ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права»» захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Верховний Суд України в постанові Пленуму №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року в пункті 11 роз`яснює про те, що належним відповідачем у справі про захист авторського права є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб`єкта авторського права. При цьому, види порушень авторського права наведені, зокрема, в статтях 50 і 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права».

Одним із загальних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений в ст.12 ЦПК України, згідно частини 3 якої, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В пункті 12 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного суду України вказано про те, що порушником авторських прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в ст.2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб`єктів авторських прав.

Тобто, відповідальність за порушення авторського права настає за наявності загальних підстав цивільно-правової відповідальності.

При цьому, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права та факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню.

Як на доказ факту продажу контрафактних товарів позивач посилається на дату вказану на обгортці та на першій сторінці твору «Індустрія моди».

Проте, вказана дата не може свідчити про те , що у 2017 році вказаний твір було пере випущено, оскільки жодних відомостей про те, що це друге видання не містить, а також номер видання, дата підпису до друку та ISBN однакові у наданих до суду копіях сторінок твору «Індустрія моди».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником, не довели факт порушення авторських прав відповідачем, а наявні в матеріалах справи докази оцінені судом кожен окремо та у їх сукупності, не підтверджують викладені у позовній заяві обставини, і тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 1, 11 ч. ч. 1 та 5, 15 ч. 1, 50 ч. 1 п. б, 52 ч. 1 п. г та ч. 2 п. г Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво Ліра-К" про виплату компенсації за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 20 грудня 2018 року.

Суддя Н. С. Пінкевич