Справа № 417/6146/18
Провадження № 2/417/268/18
РІШЕННЯ

Іменем україни

"20" серпня 2018 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Ахметшиної Ю. М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в:

31.07.2018 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити місце проживання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2006 року народження, разом з батьком ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 2006 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 17.05.2018. Від даного шлюбу мають дитину, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення, зі згоди відповідача, малолітній син був зареєстрований з ним по АДРЕСА_1, проте фактично проживає з відповідачем за місцем її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи в АДРЕСА_3. проте, з червня 2018 року відповідач забрала дитину на тимчасово непідконтрольну територію України до м. Луганська, де проживає за місцем реєстрації по АДРЕСА_2

З 31 липня 2018 року відповідач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_4, але фактично там не проживає. Після розірвання шлюбу відповідачка відмовляється повернути дитину за місцем її реєстрації, мотивуючи тим, що хоче щоб дитина проживала разом з нею.

На даний час між ними не досягнуто згоди щодо того, з ким у подальшому буде проживати їх малолітній син.

Позивач стверджує, має належні умови для проживання дитини, він має роботу, його середньомісячний заробіток складає 18 000 гривень, його забезпечено службовим житлом, крім того вказує, що хлопчику потрібне саме батьківське виховання.

Відповідач же навпаки не має місця роботи, постійного заробітку та місця постійного проживання не на окупованій частині території України.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

До початку підготовчого засідання через канцелярію суду сторони зареєстрували заяви про розгляд справи без їх участі.

При цьому позивач наполягає на задоволенні позову.

Відповідач в своїй заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала у тому, що у нього з ОСОБА_2 є спільна дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась зареєстрованою за місцем його реєстрації по АДРЕСА_1. Проте, з червня 2018 року відповідач забрала дитину на тимчасово непідконтрольну територію України до м. Луганська, де проживає з нею за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_2

Бажає, щоб син залишився проживати разом з ним, оскільки може створити для нього належні умови для виховання та розвитку, так як має вищу юридичну освіту, стабільну роботу та достатню заробітну плату, а відповідач ніде не працює, немає постійного заробітку та місця постійного проживання не на окупованій частині території України.

Добровільної згоди щодо визначення місця проживання сина час між ними не досягнуто згоди щодо того, з ким у подальшому буде проживати їх син.

До початку підготовчого судового засідання відповідач подав заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним.

Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визначення місця проживання дитини разом із ним, за рішенням суду, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом визначення місця проживання дитини разом із батьком, будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їхньої дитини відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №20 від 31.07.2018 про сплату судового збору в сумі 752 грн. 40 коп., оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору в сумі 400 грн. 00 коп., оскільки позивачем також було зайво сплачено 47 грн. 60 коп.

Стягнути з відповідача на користь позивача 352 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 7, 8,12, 81, 141, 142, 258-259, 263, 264, 265, 273, 352, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) про визначення місця проживання дитини - задовольнити повністю.

Визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) 50% судового збору, що складає 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) 50% судового збору сплаченого за квитанцією №20 від 31.07.2018 при поданні позову, а саме 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 40 копійок.

Повернути з державного бюджету України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) зайво сплачину частину судового збору за квитанцією №20 від 31.07.2018 при поданні позову, а саме 47 (сорок сім) гривні 60 копійок.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд протягом тридцяти днів з дня з дня складання цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Марківського районного суду В. М. Шкиря