АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/4011/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року місто Київ

справа № 752/2221/18

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Вербової І.М.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року про задоволення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Колдіної О.О., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1208009,36 грн.

Одночасно із поданням позову, ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просивнакласти арешт на квартиру, яка знаходить за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири.

Обгрунтовуючи вказану заяву позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» посилався на те, що на момент звернення до суду відповідач ухиляється від досудового врегулювання спору, порушуючи умови укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказував, що існує імовірність відчуження відповідачем належного йому майна, а відтак невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року заяву позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 до розгляду справи по суті.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якійпосилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що спір між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за цим кредитним договором №014/5644/74/11788 від 27 серпня 2007 року вже знаходиться у провадженні Печерського районного суду міста Києва, справа № 757/53883/17-ц від 14 березня 2017 року, а тому вважає, що поданий позивачем до Голосіївського районного суду позов та заявлені представником відповідача вимоги щодо забезпечення виконання цього позову, є неправомірними.

Зазначав, що зазначені обставини вказують про злісне зловживання відповідачем процесуальними правами, а також про навмисне, заздалегідь сплановане введення суду в оману, шляхом приховування дійсного положенння речей та стадій їх знаходження.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 до Апеляційного суду міста Києва від позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надійшло.

У порядку п.8 ч.1 Розділу XIIІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Згідно з п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується зданим висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом просивстягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №014/5644/74/11788 від 27 серпня 2007 року, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 у розмірі 1208009,36 грн.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи, що предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором №014/5644/74/11788 від 27 серпня 2007 року у розмірі 1208009,36 грн., колегія суддів вважає, що даний вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що, в силу положень ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно, а відтак суд дійшов до вірного висновку про те, що не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитисяним.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/5644/74/11788 від 27 серпня 2007 року вже знаходиться у провадженні Печерського районного суду міста Києва (справа № 757/53883/17-ц від 14 березня 2017 року), а тому поданий позивачем даний позов є неправомірним та вказує про злісне зловживання відповідачем процесуальними правами, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність іншого спору - за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним не свідчить про зловживання банком процесуальними правами, так як право будь-якої особи звернутися до суду захищено Конституцією України та визначено нормами ЦПК України.

При цьому, оспорювання боржником кредитного договору не є перешкодою для кредитодавця для звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

А відтак, не підлягає задоволенню вимога апелянта про постановлення окремої ухвали щодо дій позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2018 року.

Головуючий:

Судді: