У Х В А Л А

4 вересня 2018 року

м. Київ

Справа № 661/3699/16-ц

Провадження № 14-388 цс 18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача - Гудими Д. А.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 (далі також - позивач) до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі також - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої під час незаконного звільнення

за касаційною скаргою позивача на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року, і

в с т а н о в и л а:

12 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 20 січня 2015 року керівник відповідача самовільно встановила строк дії безстрокового трудового договору та 4 листопада 2015 року прийняла наказ про звільнення позивача на підставі частини другої статті 36 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України з посади начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області.

28 січня 2016 року Херсонський окружний адміністративний суд прийняв постанову в адміністративній справі № 821/3669/15-а, якою поновив позивача на вказаній посаді. Позивач зазначала, що з 4 листопада 2015 року по 3 листопада 2016 року для відновлення її порушеного права вона зазнала матеріальних витрат на суму 3 977,4 грн. Окрім того, діями відповідача їй були заподіяні моральні та фізичні страждання, які спричинили негативні зміни у житті, а саме: переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі відсутності роботи та коштів для одужання, відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, нервозність, дратівливість, реакції замикання в собі, побоювання щодо майбутнього стану здоров'я, переживання фізичних незручностей в результаті погіршення стану здоров'я від отриманого стресу. Позивач також вказала, що у зв'язку із незаконним звільненням вона перенесла значний емоційний стрес та спричинений ним фізичний біль, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги та безпомічності. У зв'язку з цим позивачу довелося проходити стаціонарне та амбулаторне лікування з періодичним відвідуванням лікувального закладу з метою огляду, та отримання консультацій щодо подальшого лікування. У вказаний період позивач потребувала зовнішньої допомоги своїх дітей та як наслідок почувала себе джерелом клопоту та обмежень для близьких.

Позовну заяву також мотивувала тим, що внаслідок незаконного звільнення та невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, їй довелося шукати дохід для існування та лікування. Стверджувала, що порушення відповідачем її трудових прав завдало їй душевних страждань та призвело до погіршення самопочуття, зокрема, психологічного стану. З урахуванням зазначеного та збільшення позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 27 865,64 грн, з них: 15 922,17 грн - середній заробіток за затримку розрахунку за вимушений прогул в період з 29 січня 2016 року по 18 квітня 2016 року та 6 684,86 грн упущеної вигоди, а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 109 836 грн.

10 лютого 2017 року Новокаховський міський суд Херсонської області ухвалив рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

Мотивував тим, що внаслідок незаконного звільнення, факт якого встановлено у постанові Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні її трудових прав, неможливості отримувати винагороду за працю, погіршенні стану здоров'я, переживаннях, зміні звичайних умов життя, необхідності відстоювати свої права в судових органах, що підтверджується її зверненнями, клопотаннями та скаргами до керівництва з метою зібрання доказів щодо незаконності її звільнення з посади. Проте, враховуючи тривалість страждань та їх глибину, принципи розумності, виваженості та справедливості, а також тривалість вимушеного прогулу з 4 листопада 2015 року по 28 січня 2016 року суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Водночас враховуючи те, що позивач дізналася про порушення свого права 4 листопада 2015 року після її звільнення, яке вона від самого початку вважала незаконним, а з позовом до суду звернулася після спливу трьохмісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України, суд першої інстанції у задоволенні позову в цій частині відмовив у зв'язку з пропуском позовної давності.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, суд дійшов висновку, що:

- позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року в сумі 15 922,17 грн не підлягає задоволенню, бо позивач обрав неправильний спосіб захисту, і суд не встановив вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу такого середнього заробітку;

- позовна вимога про стягнення на корись позивача упущеної вигоди в сумі 6 684,86 грн, що полягає в неотриманні нею різниці посадових окладів за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню, бо стаття 22 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки за час вимушеного прогулу на користь позивача вже стягнуто середній заробіток, який розраховано у постанові Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року;

- позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди в сумі 3 977,4 грн, завданої у зв'язку з розглядом адміністративної справи № 821/3669/15-а про поновлення позивача на роботі не підлягає задоволенню, оскільки такі витрати є судовими витратами в розумінні статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) в редакції чинній на час розгляду справи судом та не є шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України.

23 травня 2017 року Апеляційний суд Херсонської області ухвалив рішення, яким скасував рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року в частині відмови позивачу у відшкодуванні матеріальної шкоди та закрив провадження. Роз'яснив, що вказані позовні вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції вважав правильними висновки суду першої інстанції про те, що позивачу внаслідок незаконного звільнення завдано моральної шкоди. Водночас враховуючи, те що позивач дізналася про порушення свого права 4 листопада 2015 року в день її звільнення, а з позовом до суду вона звернулася лише 12 грудня 2016 року, тобто після спливу трьохмісячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП України та зважаючи на клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди фактично звернені до суб'єкта владних повноважень і пов'язані із захистом прав позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

20 червня 2017 року позивач звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою. Просить скасувати рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Мотивує, що вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не заявлялися в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а тому згідно з статтею 21 КАС України у редакцій чинній на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вони мають розглядатися за правилами цивільної юрисдикції.

Зазначає, що не пропустила трьохмісячного строку звернення з позовом до суду, оскільки останній був перерваний відповідачем шляхом подання 27 квітня 2016 року касаційної скарги, яка була розглянута лише 4 листопада 2016 року. Вважає, що суди безпідставно обмежили тривалість моральних страждань періодом вимушеного прогулу з 4 листопада 2015 року по 28 січня 2016 року, тоді як в дійсності цей період тривав з 20 січня 2015 року по 14 листопада 2016 року.

5 липня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрив провадження у справі.

12 серпня 2017 року відповідач подав до суду заперечення на касаційну скаргу. Мотивує тим, що відповідач не міг перервати позовну давність шляхом подання касаційної скарги на рішення судів у адміністративній справі № 821/3669/15-а, оскільки це суперечить приписам частини другої статті 264 ЦК України; вважає, що момент виникнення права на звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди не можна пов'язувати з датою постановлення ухвали Вищим адміністративним судом України від 3 листопада 2016 року у справі № 821/3669/15-а, оскільки постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 28 січня 2018 року у цій справі набрала чинності ще 7 квітня 2016 року, а тому трьохмісячний строк для звернення з позовом має обчислюватися з цієї дати. Зазначає, що вимога про стягнення матеріальної шкоди пов'язана зі незаконним звільненням позивача, а тому спір виник з трудових правовідносин, у яких відповідач виступає в якості роботодавця, а не суб'єкта владних повноважень. Інші доводи відповідача свідчать, що він погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій. Просить залишити оскаржувані судові рішення без змін.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс (далі - ЦПК) України викладений у новій редакції.

8 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою призначив справу до судового розгляду.

15 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

З огляду на те, що позивачоскаржує рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року з підстав порушення правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

У касаційній скарзі позивач також вказала, що бажає взяти участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції з розгляду її касаційної скарги.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Велика Палата Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78),§ 25).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany», § 28).

Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник не представив переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду створила учасникам процесу у справі № 661/3699/16-ц належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що касаційна скарга позивача на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року розглядатиметься без повідомлення та виклику учасників справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_3 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої під час незаконного звільнення за касаційною скаргою ОСОБА_3на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року.

2. Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про розгляд за її участю у судовому засіданні справи за позовом ОСОБА_3 до Новокаховської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої під час незаконного звільнення за касаційною скаргою ОСОБА_3на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 10 лютого 2017 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року.

3. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 26 вересня 2018 року у приміщенні Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8.

4. Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді: Н. О. Антонюк О. Б. Прокопенко
С. В. Бакуліна Л. І. Рогач
В. В. БританчукІ. В. Саприкіна
В. І. ДанішевськаО. С. Ткачук
О. С. ЗолотніковВ. Ю. Уркевич
О. Р. КібенкоО. Г. Яновська
В. С. КнязєвЛ. М. Лобойко