14.09.2018 Єдиний унікальний номер 205/3314/18
Єдиний унікальний номер 205/3314/2018
Провадження № 2/205/2082/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2018 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 травня 2018 року поштою було направлено до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 15 травня 2018 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п.п. 2, 4, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 30 травня 2018 року позивачем подано виправлений позов.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у своєму позові посилався на те, що 29 червня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 26 квітня 2018 року склав 62 847 гривень 55 коп. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 62 847 гривень 55 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 937 гривень 82 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 841 гривні 69 коп., заборгованості за пенею у розмірі 49 599 гривень 11 коп., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 коп., штрафу (процентна складова) у розмірі 2 968 гривень 93 коп., а також судовий збір у розмірі 1 762 гривень. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити з урахуванням відзиву на позовну заяву. У відзиві зазначив, що він отримав кредит у позивача та не заперечував про наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 937 гривень 82 коп., заперечував щодо розміру нарахування позивачем пені. Надав суду заяву, у якій зазначив, що при поданні позову до суду позивачем було порушено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 червня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом отримання 29 червня 2010 року кредитного ліміту на платіжну карту, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 8). Даний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви клієнта на оформлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок в національній валюті України та встановлено ліміт кредитування у розмірі 8 000 гривень (а.с. 45).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідачем порушуються взяті на себе зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 26 квітня 2018 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 62 847 гривень 55 коп. (а.с. 6).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У звязку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобовязання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.

Разом з цим, у справі, що розглядається, суд звертає увагу на те, що умови та правила надання банківських послуг, які позивач надає суду на обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували, що саме з даними умовами був ознайомлений відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що умови містили відповідальність при порушенні договірних зобовязань, або в подальшому такі умови, зокрема щодо відповідальності за порушення зобовязання, не змінювались. У заяві позичальника також відсутні дані про те, з якими саме умовами був ознайомлений такий учасник справи.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч. 1, 2 ст. 207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, умови та правила надання банківських послуг, неможна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

При цьому, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак, суд вважає, що оскільки умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а в анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати штрафів за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість по тілу кредиту станом на 26 квітня 2018 року становить 7 937 гривень 82 коп. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6-1412цс16.

У зв'язку з викладеним та відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу відсотки за користування кредитом у розмірі, визначеному відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, тобто на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором з 06 серпня 2010 року.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням того, що позивачем заявлено вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 1841 гривні 69 коп., а судом справа розглядається у межах заявлених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування кредитом у заявленому банком розмірі.

Отже, розмір процентів за період з 06 серпня 2010 року по 26 квітня 2018 року, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 7 937 гривень 82 коп. та заявленої банком вимоги становить 1 841 гривні 69 коп.

Вимоги про стягнення з відповідача штрафів відповідно до п. 8. 6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2 968 гривень 93 коп. - штраф (процентна складова), відповідно, задоволенню не підлягають, оскільки сама анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню за договором № б/н від 29 червня 2010 року заборгованість за тілом кредиту 7 937 гривень 82 коп. та заборгованість по процентам за користування кредитом 1 841 гривні 69 коп., а всього 9 779 гривень 51 коп.

Не можуть бути прийняті до уваги суду посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що останній раз ОСОБА_1 здійснював погашення наявної у нього перед банком заборгованості 03 березня 2016 року у розмірі 18 гривень 03 коп., а відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Такі дії відповідача свідчать про визнання ним свого боргу, а з урахуванням того, що позов до суду було подано 14 березня 2018 року, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, на час предявлення позову не сплив.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.

На підставі ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 274 гривень 18 коп. (9 779 гривень 51 коп. х 1 762 гривні / 62 847 гривень 55 коп.)

Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», складає 10 053 гривні 69 коп. (9 779 гривень 51 коп. + 274 гривні 18 коп. = 10 053 гривні 69 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 133, ч. 1 ст. 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 4 ст. 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: 49018, м. Дніпро, вул. Вільямса, буд. 46) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р № 3111, МФО 305299) заборгованість за договором № б/н від 29 червня 2010 року у розмірі 9 779 (девять тисяч сімсот сімдесят девять) гривень 51 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7 937 (сім тисяч девятсот тридцять сім) гривень 82 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 841 (одна тисяча вісімсот сорок одна) гривні 69 коп., а також судовий збір у розмірі 274 (двісті сімдесят чотири) гривні 18 коп., а всього 10 053 (десять тисяч пятдесят три) гривні 69 коп.

У задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Суддя: