Справа № 446/1210/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2018 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі Груба Л.М.

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янка-Бузька Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Зуєва Світлана Миколаївна, про визнання договору довічного утримання недійсним -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Зуєва Світлана Миколаївна, про визнання договору довічного утримання недійсним. Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був власником житлового будинку з приналежними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,5868 га (виділена для обслуговування вищевказаного будинку). ОСОБА_4 , окрім вищезазначеного майна був власником будинку АДРЕСА_1 , власником земельних паїв. Згідно заповіту, ОСОБА_4 , від 03.09.2012 року, посвідченого секретарем Дідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області. Згідно заповіту ОСОБА_4 , від 03.09.2012 року, посвідченого секретаремДідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області Тимчишин Ганною Якимівною майно ОСОБА_4 , ОСОБА_4 заповідав йому будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,5868 га. Він, після смерті ОСОБА_4 і до спливу шестимісячного строку звернувся до Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив у видачі даного свідоцтва та повідомив про наявність заповіту від 11.06.2014 року, згідно якого ОСОБА_5 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_6 , яка будучи секретарем Дідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області посвідчувала заповіт, яким ОСОБА_4 заповів йому частину свого майна вищевказаного. Заповіт складений від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Зуєвою С.М.. при свідках ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і підписаний ОСОБА_9 у зв`язку із похилим віком та поганим зором заповідача ОСОБА_4 Він, з огляду на вищенаведене, знаючи, що ОСОБА_4 не міг заповідати своє майно інший особі, звернувся до суду у 2016 році з позовом про визначення недійсним заповіту, підписаного не ОСОБА_4 , складеного на ОСОБА_5 - справа № 446/2156/16-ц в провадженні Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області. В судовому засіданні 30 червня 2017 року він довідався, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Позивач вважає, що є причини, щоб скасувати договір довічного утримання згідно якого відповідачка ОСОБА_3 набула у власність вищевказане майно, позивач при укладенні заповіту передав ОСОБА_4 кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США на його утримання, вважає, що фактично між ним та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання. Зазначив, що після смерті ОСОБА_4 в розмові з ним ОСОБА_6 пропонувала йому надати кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США з умовою , що він не буде претендувати на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 , буд. АДРЕСА_1 та земельна ділянка в с. Дідилшів Кам`янка-Бузького району Львівської області площею 0,5868 га, однак він їй відмовив. Просив суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір довічного утримання укладений між ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ГУЮ Зуєвою С.М. за № 496, виданого 17.09.2015 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Позов просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 просив в позові відмовити.

Представник третьої особи: приватний нотаріус Зуєва С.М. в судове засідання не з`явилась, до початку судового засідання, через канцелярію суду подала заяву в якій просила справу слухати без її присутності та представила пояснення, згідно який вона, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Зуєва Світлана Миколаївна, заперечила проти заявленого позову. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач заявляє, що договір довічного утримання посвідчений нею 17.09.2015 року, укладений з порушенням чинного законодавства України, інтересів ОСОБА_4 та поза його волею. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували дану позицію. Зазначила суду, що ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в момент укладення договору довічного утримання від 17 вересня 2015 року усвідомлював значення своїх дій, волевиявлення померлого було вільним і відповідало його внутрішній волі. Договір довічного утримання від 17 вересня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , укладений з дотриманням чинного законодавства України, зокрема, враховуючи вимоги Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, просила суд у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус ЛМНО Зуєвої Світлани Миколаївни про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що восени 2015 року він проходив по вулиці, до нього підійшла дівчина та попросила підійти посвідчити договір. Він погодився. В офісі сиділо декілька людей: дідусь, дівчина та кілька хлопців. Йому пояснили, що у дідуся проблеми з зором, тому необхідно за нього підписати договір. Нотаріус йому зачитала договір. В ньому йшлося про те, що дівчина зобов`язується доглядати за дідусем. Договір зачитали в слух та він його підписав. Тиску на дідуся не здійснювалось. ОСОБА_11 зачитали текст, перепитали, чи він розуміє і чи підписувати, він відповів, що так.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що восени 2015 року він був у нотаріуса, брав участь у засвідченні договору. Нотаріус пояснила, що заключається договір між дівчиною та дідусем про його догляд. Прийшов старший пан, його привели під руку. Зачитувався договір в голос, у них була копія, після чого підписували. На його думку підписувався договір з згоди дідуся, так як з людьми вони спілкувалися нормально.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що восени, після нічної зміни він з ОСОБА_12 поїхали мити машину. Біля мийки до них підійшла дівчина та попросила завірити договір. В приміщенні була дівчина та нотаріус, потім привели дідуся, прийшов молодик, який прочитав договір та він його і підписував. Йому дали договір він його особисто читав. Тиску на дідуся не було. ОСОБА_11 зачитували договір та він надав згоду на підпис. Зазначив, що дідусю допомагали йти, тому він зрозумів, що у нього проблеми з зором, а з слухом все добре було. Дідусь називав дівчину ОСОБА_14 та сказав, що хоче, щоб вона його доглядала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_16 , дуже рідко приїжджали до хати. Когути піклувалися за Гриньківим, Кравці не помагали. ОСОБА_4 спочатку жив у себе, а потім у ОСОБА_4 забрали до себе. Останніх років 7-8 допомагала родина ОСОБА_3 . По всіх питаннях та забезпеченні ОСОБА_4 був у родині ОСОБА_3 . До самої смерті ОСОБА_4 утримували ОСОБА_17 . ОСОБА_18 до заміжжя була ОСОБА_19 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_4 був його сусідом, товаришували. ОСОБА_4 проживав у сусідів на момент смерті. Його доглядала родина ОСОБА_21 знає, це була фамілія до ОСОБА_22 . Колись давно Кравці приїжджали, але це було давно. Вони не утримували ОСОБА_23 , допомагали, коли ще були хлопцями, приїжджали з батьками. ОСОБА_24 приїжджала часто.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що у ОСОБА_22 з ОСОБА_26 були дуже хороші відносини. Він завжди був доглянутий. Зазначив, що знає що позивач - родина ОСОБА_22 , але він його ніколи не бачив біля ОСОБА_22 . До смерті його дотримувала сім`я ОСОБА_17. Зимою він переважно жив у ОСОБА_17 . Зазначив, що бачив, що ОСОБА_29 доглянутий, йому багато приділяли уваги.

Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 57,58 Конституції України,ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, згідно п.1прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності.

Як стверджується матеріалами справи, згідно копії договору довічного утримання, посвідченого 17.09.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, ОСОБА_22 (відчужував) передає у власність ОСОБА_3 (набувач) житловий будинок АДРЕСА_1 , з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку на якій він розташований, площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:005:0168, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах, встановлених даним договором.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я.

Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до роз`яснень п.п.5, 8Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. N 9, вбачається , що відповідно до статей215та216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В судовому засіданні встановлено, що оспорюваний договір довічного утримання були укладений, учасниками яких було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов даних договорів. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя відчужувача позивач ОСОБА_2 не порушував питання перед судом про визнання вищевказаного договору довічного утримання, недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач як на підставу для визнання договору недійсним посилається на те, що він при укладенні заповіту передав ОСОБА_4 кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів на його утримання, та вважає, що саме між ним та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо передачі вказаних коштів позивачем ОСОБА_4 , окрім того позивач зазначає, що ОСОБА_4 не потребував довічного утримання, проте, як вбачається з матеріалів справи, довідки № 1032 від 06.12.2017 року, виданої Львівським Державним онкологічним регіональним лікувально-діагностичним центром ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був на обліку в канцер-реєстрі Львівської області з 2009 року з діагнозом «Рак нирки, Ш ст.» (а.с.171), згідно витягу-епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 22953/2132 діагноз хворого ОСОБА_4 : С-r правої нирки; макрогематурія; солітарна киста нижнього полюсу лівої нирки, гіпертонічна хвороба П ст.(а.с.47). Окрім того, позивачем на представлено суду доказів, що саме він здійснював догляд за ОСОБА_4 .

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. У даній ситуації, коли боржник звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, не зазначивши, які ж саме його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), то визнання правочину недійсним, як способу захисту, не може бути застосовано

Це узгоджується з висновками, що містяться в постановах Верховного суду ( зокрема постанова Верховного суду від 5 квітня 2018 у справі (ВС/КЦС № 405/20/15-ц

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 не є стороною спірного договору довічного утримання, а тому не може ставити питання перед судом про визнання даного договору недійсним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Допитані в якості свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_25 показали суду, що ОСОБА_4 потребував сторонньої допомоги, оскільки був хворою людиною, мав поганий зір. Відповідач утримувала ОСОБА_4 , піклувалась про нього до смерті останнього.

Позивачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання щодо призначення експертизи давності документу. Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19.04.2018 року клопотання позивача було задоволено та призначено експертизу давності документу, а саме договору довічного утримання, складеного від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_3 , посвідченого нотаріусом ЛМНО Зуєвою С.М. 17 вересня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 497, яку доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.(а.с.186-187). Згідно повідомлення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 02446 від 14 травня 2018 року в проведенні експертизи відмовлено, оскільки питання стосовно визначення давності виконання документа чи його окремих фрагментів вирішуються в Київському НДІСЕ та з наданням оригіналу документа.(а.с.188-189).

З огляду на наведене в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 203, 215, 744 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Зуєва Світлана Миколаївна, про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя :