Номер провадження 2/754/2284/18
09 серпня 2018 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Зотько Т.А.,
за участю секретаря судових засідань - Малинки А.Ю.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, -
Позивач ОСОБА_3 13.11.2017 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, відповідно до вимог якого просив суд стягнути з відповідачів на його користь: суму основного боргу у розмірі 107440 грн.; 3% річних - 5111 грн., а також понесені позивачем судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог сторона позивача посилається на те, що 19.12.2015 відповідач ОСОБА_4 отримала у ОСОБА_3 в борг грошові кошти у розмірі 4.000 доларів США, та на підтвердження чого ОСОБА_4 власноручно написала розписку, в якій зазначила, що зобов'язується повернути вказану суму частинами, а саме: кожної неділі тижня по 200 доларів США до повного погашення боргу. Разом з тим, відповідач ОСОБА_5 23.02.2016 взяла на себе зобов'язання повернути позикодавцю до 01.05.2016 суму позики в розмірі 4.000 доларів США, яку позичальник ОСОБА_4 раніше одержала від ОСОБА_3 Оскільки ані відповідач ОСОБА_4, а ні відповідач ОСОБА_5, яка поручилась за виконання ОСОБА_4 зобов'язань за даною позикою, не виконали взяті на себе зобов'язання та не повернули позивачу кошти, ОСОБА_3 змушена звертатись до суду із вказаним позовом.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Шевчука О.П. від 04.12.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018, у зв'язку із звільненням судді Шевчука О.П., справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, шляхом поштового направлення відповідних судових повісток із рекомендованим повідомленням, однак, конверти з судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать матеріали справи.
Як вбачається з відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві від 01.12.2017 наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_5 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 31).
Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином за адресою її місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, конверти з судовими повістками про виклик повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать матеріали справи.
Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відзивів на позовну заяву від відповідачів на адресу суду не надходило.
Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності нез'явившихся відповідачів, які були повідомлені про розгляд справи, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі, про що в свою чергу не заперечувала сторона позивача.
Заслухавши вступне слово представника позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали позовної заяви та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.12.2015 відповідач ОСОБА_4 отримала в боргу від позивача ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 4000 доларів США, із поверненням суми позики частинами, а саме: кожної неділі тижня по 200 доларів США до повного погашення боргу, що підтверджується відповідною розпискою від 19.12.2015 (а.с. 114, до справи долучений її оригінал).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як це передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України.
Як вбачається з особисто складеної відповідачем ОСОБА_4 розписки про отримання грошових коштів, остання зобов'язалася їх повернути частинами - по 200 доларів США кожної неділі тижня до повернення коштів у повному обсязі, але до цього часу гроші позивачу не повернула.
Крім того, 23.07.2017 відповідач ОСОБА_5 поручилась за зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3, та зобов'язалася 29.02.2016 року повернути останній суму коштів у розмірі 500 доларів США, а також 01.05.2016 залишок суми позики, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 23.02.2016 (а.с. 115, до справи долучений її оригінал).
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком.
Згідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Частиною другої вказаної статті визначено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручитель. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплаті кредиторові.
Аналогічні правові позиції висвітлені в постановах Верховного Суду України від 06.06.2012 року в справі №6-49цс12, а також від 24.10.2011 року в справі №6-38цс11.
Відповідно до проведеного представником позивача розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання та 3%річних, сукупний розмір боргу складає 112551 грн., з яких: 4000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.11.2017 року 100 доларів США - 2686,2019 грн., становить 107440 грн. - основна сума боргу, а також 5111 грн. - 3% річних.
Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачі у визначені строки свої зобов'язання не виконали, грошові кошти не повернули, а відтак вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів суми боргу, під час розгляду справи судом знайшли своє обґрунтування та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, а саме: з відповідача ОСОБА_4 1042,76 грн. (що складається з судового збору за подачу позову до суду та за забезпечення позову), з ОСОБА_5 - 562,76 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 128, 131, 141, 263-265, 280-283, 289, 354-355, Розділом ХІІІ "Перехідні положення" ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 530, 546, 553-554, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.
Повний текст судового рішення складено 13.08.2018 року.
Суддя: