681/1423/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Полонне

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Дідек М.Б.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

представника скаржника ОСОБА_2

представника державної виконавчої служби ОСОБА_3

боржника ОСОБА_4 та його представника- Бабчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонному скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

встановив:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

На обґрунтування скарги скаржник зіслався на те, 15.04.2010 року банк звернувся до суду до ОСОБА_4 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Рішенням Полонського районного суду від 29.06.2010року позов банку задоволено, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь банку в рахунок стягнення заборгованості у розмірі 296 219 грн.73 коп. з них залишок кредиту 240 647 грн. 72 коп., несплачені відсотки 45937 грн.73 коп., несплачена пеня 477 грн. 28 коп., комісія за супроводження кредиту 250 грн., прострочення платежу 9157 грн. - за кредитним договором і звернути стягнення на предмети іпотеки будівлі головного корпусу загальною площею 1259,3 м кв.;будівлю адміністративно-побутового корпусу площею 576 м кв., будівлю компресорної площею 204,1 м. кв., будівлю прохідної площею 44,1 м. кв., склад №1 площею 164,1 м. кв., склад №2 площею 321,9 м. кв., склад №3 площею 69,2 м. кв., гараж площею 232,1 м. кв., майстерня площею 100,9 м. кв., огорожа площею 496,7 м. кв., що знаходяться в м. Полонне, вул. Залізнична, без номера і належить на праві власності ОСОБА_5

На виконання даного рішення 03.08.2010 року був виданий виконавчий лист № 2-547/2010року.

В жовтні 2013 року банк отримав постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі того, що заставлене майно було реалізоване.

Вважаючи, що звертаючись до суду з позовом у 2010році банк просив лише звернути стягнення на заставлене майно і майно у 2013 році було реалізовано на суму, якої було недостатньо для покриття заборгованості за кредитним договором, банк у травні 2017 року звертається до суду з новим позовом про стягнення залишкової заборгованості за кредитним договором.

Під час перегляду рішення в апеляційній інстанції скаржнику стало відомо, що суд при постановленні рішення 29.06.2010року крім звернення стягнення на заставлене майно, достроково стягнув і заборгованість за кредитним договором.

Тому вважає, що державним виконавцем передчасно було закінчено виконавче провадження, оскільки виконано частково в частині звернення на стягнення на предмет іпотеки, а щодо стягнення грошових коштів будь-яких виконавчих дій проведено не було.

В судовому засіданні представник скаржника просив скаргу задовольнити і поновити строк на звернення до суду у звязку з тим, що помилково вважали, що суд задовольнив вимоги лише про звернення стягнення на заставлене майно, оскільки про стягнення боргу вимоги не ставили.

Представник виконавчої служби проти скарги заперечувала та повідомила, що виконавче провадження відповідно до п.п.8.19 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби було знищено після закінчення строку його зберігання.

Представник боржника просив відмовити у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

15.04.2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Рішенням Полонського районного суду від 29.06.2010року позов банку задоволено, стягнуто зі ОСОБА_4 на користь банку в рахунок стягнення заборгованості у розмірі 296 219 грн.73 коп. з них залишок кредиту 240 647 грн. 72 коп., несплачені відсотки 45937 грн.73 коп., несплачена пеня 477 грн. 28 коп., комісія за супроводження кредиту 250 грн., прострочення платежу 9157 грн. - за кредитним договором і звернути стягнення на предмети іпотеки будівлі головного корпусу загальною площею 1259,3 м кв.;будівлю адміністративно-побутового корпусу площею 576 м кв., будівлю компресорної площею 204,1 м. кв., будівлю прохідної площею 44,1 м. кв., склад №1 площею 164,1 м. кв., склад №2 площею 321,9 м. кв., склад №3 площею 69,2 м. кв., гараж площею 232,1 м. кв., майстерня площею 100,9 м. кв., огорожа площею 496,7 м. кв., що знаходяться в м. Полонне, вул. Залізнична, без номера і належить на праві власності ОСОБА_5

На виконання рішення 03.08.2010 року за заявою стягувача був виданий виконавчий лист № 2-547/2010року про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 296 219 грн.73 коп. і звернути стягнення на предмет іпотеки.Було відкрито виконавче провадження.

02.08.2013року було реалізовано предмет іпотеки на суму 80000грн.

04.10.2013року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення провадження.

Оскільки предмет іпотеки не покрив усю заборгованість, 03.05.2017року Банк звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Із поданої банком позовної заяви вбачається, що крім нарахованої пені та відсотків банк просив стягнути і ту заборгованість, яка за рішенням суду від 29.06.2010року вже була стягнуто. Рішенням Полонського районного суду від 21.06.2018 року було відмовлено в позові.

З огляду на викладене на думку суду дії банку, свідчать про те, що вони не надавши юридичної оцінки вищезгаданого рішення, помилково вважали, що судом лише було звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Частина 5 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»: рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_3 проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи викладене суд вважає, що пропущений банком строк підлягає поновленню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.9 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно вимог ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи ту обставину, що рішення Полонського районного суду від 29.06.2010 року було виконане частково, а саме в частині звернення стягнення на предмет іпотеки і виконавче провадження закінчено лише з тих підстав, що майно реалізоване, суд вважає таку постанову незаконною та такою, яка підлягає до скасування, а скарга банку до задоволення.

Керуючись ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

постановив:

Скаргу задовольнити.

Поновити строк звернення до суду.

Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2013 року № 37483616 щодо примусового виконання виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня проголошення ухвали до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Дідек М.Б.