ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року

м. Київ

справа № 686/3354/14-ц

провадження № 61-13654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Октант-центр»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Житлово-будівельний кооператив «Подільський край»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2015 року, ухвалене у складі судді Демінської А. А., та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 3 лютого 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Пастощука М. М., Варвус Ю. Д., Заїки В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» (далі - ТОВ «Октант-центр») звернулось із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Житлово-будівельний кооператив «Подільський край» (далі - ЖБК «Подільський край»), про розірвання договору.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 30 червня 2009 року між Закритим акціонерним товариством «Октант» (далі - ЗАТ «Октант»), правонаступником якого є ТОВ «Октант-центр», та ОСОБА_4 укладено договір про дольове інвестування у нежитлове будівництво, за умовами якого підприємство зобов'язалось збудувати та передати у власність нежитлове приміщення, а ОСОБА_4 - забезпечити інвестування 100% вартості об'єкта.

У порушення умов договору, відповідач зобов'язання в повному обсязі не виконала, проінвестувала лише частину суми, що передбачена умовами договору, а саме 150 000 грн з 349 965 грн, що унеможливило завершення будівництва об'єкта підприємством.

У зв'язку з чим позивач просив розірвати договір про дольове інвестування у нежитлове будівництво, укладений між ОСОБА_4 та ЗАТ «Октант» 30 червня 2009 року, стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 008,04 грн за невиконання зобов'язання згідно з вказаним договором.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2015 року позовну заяву ТОВ «Октант-центр» в частині стягнення пені у розмірі 1 008,04 грн залишено без розгляду.

Останнім рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Октант-центр» про розірвання договору відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем неможливості завершення будівництва і заподіяння йому шкоди, що потягла позбавлення підприємства того, на що воно розраховувало при укладенні договору, внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем частини внесків.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 3 лютого 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Октант-центр» відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2015 року залишено без змін з посиланням на належне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин справи, вірне встановлення правовідносин, що виникли між сторонами, і ухвалення судового рішення з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

У березні 2016 року ТОВ «Октант-центр» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд.

У касаційній скарзі зазначило, що, звертаючись із позовом до суду позивач посилався на правові підстави, визначені статтею 611 ЦК України, а посилання на вимоги статті 651 ЦК України у позові відсутні. Суд першої інстанції, застосувавши до спірних правовідносин положення статті 651 ЦК України, фактично вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного процесу.

Вказувало, що у порушення вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, апеляційний суд не врахував висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані попередні рішення у даній справи, та залишив без змін рішення суду першої інстанції, яке не відповідає вимогам законності і обґрунтованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 подала заперечення на касаційну скаргу, у яких зазначила, що суди дійшли обґрунтованих висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки нею зобов'язання за вказаним договором виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до статті 601 ЦК України. За таких обставин просила відхилити касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Судами встановлено, що 30 червня 2009 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Октант», правонаступником якого є ТОВ «Октан-центр», укладено договір про дольове інвестування у нежитлове будівництво (далі - договір), а саме об'єкта інвестування по АДРЕСА_1, за умовами якого ЗАТ «Октант» зобов'язалось збудувати і передати у власність обумовлений об'єкт інвестування (нежитлове приміщення), а відповідач - забезпечити інвестування та прийняти його у власність, погодили інші умови та зобов'язання.

Відповідно до пункту 1.2 договору клієнт здійснює фінансування капітальних вкладень в об'єкт (інвестує), що буде збудований підприємством в майбутньому, за обумовленою вартістю і може отримати відповідний об'єкт лише за умови інвестування 100% вартості цього будівництва.

Згідно з пунктом 4.2 договору клієнт зобов'язаний здійснювати інвестиції за наступним графіком: перший внесок у сумі 140 000 грн вносить протягом трьох днів з дня підписання договору; наступний внесок у сумі 105 000 грн вносить до 30 вересня 2009 року; залишок коштів вносить до 30 грудня 2009 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 проінвестовано у будівництво 150 000 грн, інша частина коштів у сумі 199 965 грн інвестором не сплачена.

Пунктом 3.1.2 договору передбачено, що клієнт зобов'язаний дотримуватися графіку внесення інвестицій, узгодженого сторонами і обумовленого пунктом 4.2 цього договору.

Суди встановили, що 21 грудня 2009 року ЗАТ «Октант» звернулося до ОСОБА_4 з пропозицією розірвати договір шляхом надіслання їй відповідного листа. Листом від 8 червня 2010 року ЗАТ «Октант» повідомив ОСОБА_4, що вважає укладений ними договір розірваним у зв'язку з неналежним виконанням нею умов договору. Заявою від 26 червня 2010 року ОСОБА_4 повідомила ЗАТ «Октант» про відсутність згоди на розірвання договору.

Також судами встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 травня 2011 року стягнено із ЗАТ «Октант» на користь ОСОБА_4 456 839,20 грн основного боргу (інвестиційний внесок), 101 005,22 грн - 10% річних компенсації (за договором інвестування у будівництво за цією ж адресою, відмінним від спірного у даній справі), а також судові витрати, всього стягнено 564 664,42 грн.

Суди встановили, що вказане незавершене будівництво 1 жовтня 2011 року передано у рахунок виконання договорів про дольове інвестування у будівництво квартир, торгових приміщень, паркінгу, в житловому будинку по АДРЕСА_1, які укладені між ЗАТ «Октант» як забудовником та інвесторами, які об'єднались і створили ЖБК «Подільський край».

16 червня 2012 року між Хмельницькою міською радою та ЖБК «Подільський край» на підставі рішення 16 сесії Хмельницької міської ради № 32 укладено договір оренди землі.

Житловий будинок по АДРЕСА_1, в якому планувалось будівництво приміщення, замовленого ОСОБА_4, в експлуатацію не введено.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода) (частина перша статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

В силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Вказані правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням статті 611 ЦК України.

Як встановлено судами, ОСОБА_4 на виконання договору проінвестовано 150 000 грн, а іншу частину коштів у сумі 199 965 грн сплачено не було.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї з сторін.

Суди встановили, що заявою від 7 жовтня 2011 року ОСОБА_4 повідомила ЗАТ «Октант», що у неї існує право вимоги від ЗАТ «Октант» грошових коштів у сумі 564 644,42 грн за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 травня 2011 року у справі № 2-2218/1430/11, а ЗАТ «Октант» має право вимоги грошових коштів у сумі 199 965 грн до ОСОБА_5

За таких обставин суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вказані вимоги є зустрічними, однорідними, строк виконання зобов'язань зі сплати цих коштів настав, у зв'язку з чим ОСОБА_4, повідомивши ЗАТ «Октант» про зарахування вказаних вимог, виконала договір у частині інвестування будівництва і зобов'язання припинені їх повним виконанням.

Встановивши, що відповідачем виконано зобов'язання за договором шляхом сплати коштів та зарахування зустрічних вимог, суд першої інстанції з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явленого ТОВ «Октант-центр» у лютому 2014 року позову про розірвання цього договору з мотивів його невиконання у зв'язку з несплатою відповідачем інвестиційних платежів.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами попередніх інстанції вимог частини четвертої статті 338 ЦПК України відхиляються касаційним судом, оскільки під час розгляду справи суд першої інстанції та апеляційний суд врахували висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 4 листопада 2016 року.

Твердження заявника про безпідставне застосуваннясудами до спірних правовідносин статті 651 ЦК України, на яку відсутні посилання у позовній заяві, не є підставою для скасування судових рішень, оскільки, звертаючись із позовом, ПАТ «Октант-центр» посилалось на неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором інвестування щодо несплати коштів у сумі 199 965 грн, яке унеможливило завершення товариством будівництва. Суди попередніх інстанцій надали оцінку зазначеним у позові обставинам у взаємозв'язку з частиною другою статті 651 ЦК України, якою визначені підстави для зміни або розірвання договору, і такий аналіз не можна вважати неправильним застосуванням норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги про те, що звернення із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог через два роки після настання строку виконання договору не можна вважати належним його виконанням, відхиляються касаційним судом, оскільки із позовом про розірвання договору з підстав порушення його вимог позивач звернувся у лютому 2014 року, а останню частину зобов'язання відповідач виконала шляхом надсилання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог у жовтні 2011 року, у зв'язку з чим на час звернення до суду зобов'язання відповідачем виконано і підстави для задоволення позову відсутні.

Посилання заявника на те, що судами попередніх інстанції надано перевагу доказам відповідача були предметом апеляційного перегляду, спростовані апеляційним судом та фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, передбачених статтею 400 ЦПК України.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди попередніх інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень суду першої та апеляційної

інстанцій - без змін.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-центр» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 3 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

О. В. Ступак

Г. І. Усик