Справа № 510/1035/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження відповідачки; копія свідоцтва про шлюб відповідачки із ОСОБА_4; копія свідоцтва про смерть матері відповідачки ОСОБА_5 померла 19.12.1995р.; копія сертифікату серії ОД №0107794 від 25.03.1998р. на право на земельну частку (пай), оформленого на імя ОСОБА_6; відповідь Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області щодо нормативної грошової оцінки земельної частки (паю); копії протоколів опитування ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_7 від 20.03.2018р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.05.2018р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_6

За життя матері відповідачки на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0107794 від 25.03.1998р.- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рассвет» в с. Плавні Ренійського району Одеської області, розміром 3,61 в умовних кадастрових га.

На випадок смерті ОСОБА_6 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 19.12.1995 р. померла. Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Відповідачка у справі є донькою ОСОБА_6, отже вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері. Позивач у справі на час смерті ОСОБА_6 був маленьким (мав 3 роки), його родина мешкала по-сусідству із ОСОБА_6 і тісно спілкувалася із нею, ОСОБА_6 дуже добре відносилася до позивача, ставилася до нього, як до рідного онука, вона постійно доглядала його, витрачала свої кошти на подарунки, речі для позивача, всілякі гостинці та іграшки. Крім того, за життя ОСОБА_6 постійно зауважувала, що належний їй земельний пай вона після смерті залишає ОСОБА_1, мала наміри оформити на його імя заповіт, однак, у звязку із раптовою смертю, не встигла цього зробити.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини сторони у справі не звернулися до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Цього не зробила відповідачка, хоча вона є спадкоємицею першої черги за законом.

Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину на земельний пай фактично в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р. (який діяв на той час), до теперішнього часу володіє та розпоряджується спадковим земельним паєм, документи на який знаходяться у нього. Відповідачка на спадщину не претендує, не заперечує, щоб її оформив позивач.

Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючого документу на вищевказану нерухомість, про що 25.05.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Після смерті ОСОБА_6 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельний пай, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, як утриманець в порядку ст. 531 ЦК УРСР 1963р., що залишилася після померлої ОСОБА_6 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спадкодавець помер у 1995р., спадкові відносини виникли у той час, то підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963р.

Згідно із вимогами ст. 548 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_6 за прийняттям спадщини на належний їй земельний пай в установлений законом строк ніхто не звертався, однак, позивач, як особа, що перебувала на утриманні померлої не менше одного року до її смерті, прийняв її фактично, в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом . Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його

смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні

з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту

відкриття спадщини.

За ст. 549 ЦК УРСР Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіту не склала, у 1995р. померла. Після смерті матері відповідачка в установлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про її прийняття і в даний час на спадщину не претендує. Не звернувся із вищевказаною заявою і позивач (на той час його батьки, як законні представники неповнолітнього) з підстав спадкування за ст. 531 ЦК УРСР 1963р.

Як зазначив позивач та підтверджується протоколами письмового опитування ОСОБА_2, ОСОБА_7, за життя ОСОБА_6 сприймала позивача як рідного онука, піклувалася про нього та доглядала його, вона витрачала свої кошти на дитячий одяг, іграшки для малого, стверджувала, що він спадкоємець її майна. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач не має можливості у звязку із відмовою нотаріуса з причини відсутності правовстановлюючих документів.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця в порядку ст. 531 ЦК УРСР 1963р. була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельний пай, розпорядження щодо його цільового використання).

Таким чином, позивач, як спадкоємець за законом, прийняв спадщину в порядку ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 531, 548, 549 ЦК УРСР 1963р., ст. ст. 15, 328 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії СТ №084606, виданий 10.12.2008 року Ренійським РВ ГУМВС України в Одеській області, картка ФО-ПП №) в порядку спадкування за законом (ст. 531 ЦК УРСР 1963 року) право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Рассвет» в с. Плавні Ренійського району Одеської області, розміром 3,61 в умовних кадастрових га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0107794 від 25.03.1998р. (оформленого на імя ОСОБА_6), що належало ОСОБА_5, померлій 19.12.1995 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник